Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Хамник М.М.,

секретаря судового засідання - Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/17491/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на проживання в квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона придбала вказана квартиру у відповідача (договір купівлі-продажу квартири від 23.05.2019, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №1163).

У 2019 році позивачка звернулась до суду з позовом про визнання такими, що втратили право проживання осіб, які були зареєстровані у вказаній квартирі.

20 листопада 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №308/6440/19 було винесено заочне рішення яким суд задоволив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у житловій квартирі.

Звернувшись до відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради позивач з`ясував, що попередній власник квартири ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у квартирі позивача, про що не було відомо під час звернення до суду у 2019 році.

Зазначене порушує право позивача, яка є власником квартири, на вільне розпорядження і користування майном.

Ухвалою суду від 11.01.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивачка та її представник адвокат Бойко Б.Б. не з`явились. Разом з тим адвокат Бойко Б.Б. подав заяву в якій просить розглянути справу без участі позивачки та його участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

Третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Двадцять третього травня 2019 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п.1 Договору продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру під АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 167784411 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.05.2019 зареєстровано за позивачкою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2019 року у справі №308/6440/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у житловій квартирі. Визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.09.2022 №3709/13-21 про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб встановлено, що станом на 26.09.2022 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, окрім позивачки та її матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , попередній власник квартири - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, зокрема, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у певних визначених випадках.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ст.ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст.406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Водночас, припинення права користування відповідача спірним житлом має відповідати пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному аспекті суд враховує те, що відповідач не проживає у спірному житлі тривалий час - більше одного року. Доказів того, що відповідач має потребу у спірному житлі суду не надано і матеріали справи відповідних даних не містять.

Разом із тим, судом встановлено порушення права позивача як у контексті статті 8 Конвенції, так і як власника житлового приміщення, що гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку інтереси позивача, як власника житла, перевищують інтереси відповідача, а відтак, правові підстави користування чужим майном у відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного наданого суду доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Згідно п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у сумі 992,40грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 992(дев`ятсот дев`яносто дві гривні),40коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , адреса для поштового зв`язку: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа без самостійних вимог: Відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, що знаходиться за адресою: 88000, м.Ужгород, пл.Поштова 3, Закарпатської області, .

Повне рішення складено 02.02.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник