Справа №345/4176/22
Провадження № 2/345/151/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верхнянської сільської ради про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно за законом, суд

в с т а н о в и в :

що позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав по АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990, яке видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №17 від 14.02.1990 та зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим №406, посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом (спадкова справа 164/2022) на нерухоме майно, спадкоємцями якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 17 серпня 2022 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. позивачам відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №7 Верхнянської сільської ради на 1986-1990 р.р. станом на 10.04.1990, особовий рахунок № НОМЕР_1 суспільна група на 01.07.1990 колгоспний двір, у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування. Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

В цьому випадку станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі згідно виписки з погосподарської книги проживали члени колгоспного двору в кількості 3 (трьох) осіб.

З введенням Закону України «Про власність» згідно ст..ст.17,18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 , перетворилась у спільну сумісну власність всіх 3 (трьох) осіб.

Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників.

Так як згідно ст.370 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) частки є рівними, то у цьому випадку всім 3 (трьом) власникам спільної сумісної власності, станом на 1991 рік належало по 1/3 частки будинку, а відтак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід визначити по 1/3 частки будинковолодіння у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору.

Враховуючи вище наведене, позивачі змушені зввернутися до суду та просять визначити частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 1/3 частки за ОСОБА_1 та 1/3 частки за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1/9 частини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак подали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги підтримують, просять задоволити, а розгляд справи прововдити без їх участі (а.с.57).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнають повністю, просять задоволити, а розгляд справи проводити за відсутності представника Верхнянської сільської ради та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.58).

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого кодексом, він не заявив про відмову від неї.

Як передбачено ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із матеріалів справи позивачі не відмовилися від прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990, яке видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №17 від 14.02.1990 та зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим №406, посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.46).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав по АДРЕСА_1 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_4 позивачі звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийяття спадщини за законом (а.с.31,32,33,39,40,41).

Однак, 17.08.2022 приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. позивачам відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок (а.с.30).

Відповідно до виписки з по господарської книги №7 Верхнянської сільської ради на 1986-1990 р.р. станом на 10.04.1990, особовий рахунок № НОМЕР_1 суспільна група на 01.07.1990 колгоспний двір, у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.45)

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 , проживали вище зазначені в будинковій книжці особи , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, вказаним особам належало по 1/3 частині вказаного будинковолодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Позивачі є спадкоємцями першої черги по закону та відповідно до ст.1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем (а.с.42,43,44).

Відповідач Верхнянська сільська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів.

При таких обставинах, суд вважає, що за позивачами слід визнати право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме по 1/9 частині за кожним на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , відносився до типу колгоспного двору, і після ліквідації колгоспних дворів, став належати ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по 1/3 частині кожному.

Належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частки майна в колгоспному дворі не входять до складу спадщини, і на даний час останні не мають змоги зареєструвати за собою право власності на належну їм частину майна.

Виходячи з того, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно, яке належало колгоспному двору і збереглося за ними після його припинення, і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, суд вважає за можливе визначити за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як за членами колгоспного двору, право власності на частки у праві спільної сумісної власності на вище вказаний житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, а саме по 1/3.

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що відповідач по справі визнав позов, позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 120,121,123, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.1218, 1223, 1258 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визначити право власності на частки у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , по 1/3 його частині за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 1/9 частину житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 1/9 частину житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 1/9 частину житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Після прийняття спадщини, частки у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становитимуть :

- 1/9 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ;

- 4/9 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ;

- 4/9 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: