КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на тимчасово вилучене майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В листопада 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що що вилучені під час обшуку 01 вересня 2015 року грошові кошти (у рамках кримінального № 0001561 від 20.07.2015) є їх власністю, як подружжя, а не власністю їх сина стосовно якого здійснювалось вищезазначене провадження.

Стороною обвинувачення під час судового розгляду в кримінальній справі не доводилось те, що вилучені 01 вересня 2015 року справжні грошові кошти на загальну суму 38295 доларів США набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, а також що вони є власністю ОСОБА_3 , крім того, ці обставини не встановлені ні вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року, ні вироком Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2017.

Вважають, що вказані кошти мають бути повернуті власникам - подружжю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , оскільки дані гроші є їх власними заощадженнями, тобто спільно набутим майном за час шлюбу з 1987 року по день їх вилучення.

Просили визнати за ними право спільної сумісної власності на грошові кошти у сумі 38295 дол. США, а саме на грошові банкноти в кількості 460 штук, які було вилучено 01 вересня 2015 під час обшуку в їх власному житлі за адресою: АДРЕСА_1 (крім банкноти номіналом 100 дол. США з номером HD98020487А та реквізитами В2-В152-114-D4-2006A, яку було знищено за вироком суду).

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 07 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивачів подав апеляційну скаргу.

Посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду в кримінальній справі не доводилось те, що вилучені кошти набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому вони мають бути повернуті власникам.

Зауважує, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04 червня 2021 року, постановленій у кримінальній справі, у задоволенні клопотання прокурора про звернення грошових коштів в дохід держави відмолено та було встановлено, що обвинуваченням не доводилось те, що спірні кошти є власністю ОСОБА_3 та набуті в результаті кримінального правопорушення.

Вважає, що вищевказана ухвала спростовує аргументи відповідача, що кошти є власністю ОСОБА_3 і здобуті ним злочинним шляхом.

Посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не повністю дослідив обставини справи та не звернув уваги на презумпцію правомірності набуття права власності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Офісу Генерального прокурора вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Підтверджує, що в ході рогляду кримінальної справи не було вирішено питання, щодо вилучених спірних коштів.

При цьому вказує, що позивачі не довели належним чином джерело походження спірних коштів.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги, представник Офісу Генерального прокурора виступив проти її задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали належних доказів на підтвердження того, що спірні кошти являються їх власністю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне .

Судом першої інстанції встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0001562 від 20 липня 2015 року стосовно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 199 КК України, ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 199 КК України та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 199 КК України.

Під час обшуку квартири у якій мешкав ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками СБУ виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 38395 доларів США номіналом по 5, 10, 20, 50 та 100 купюр, серед яких також були і підроблені купюри.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015, з метою можливої конфіскації майна, накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 38395 доларів США (461 банкнота номіналом 5,10,20,50 та 100 доларів США з серіями та номерами зазначеними в описовій частині ухвали).

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2016 у справі 754/7388/16-к ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 ч. 3 КК України, та їм призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, згідно ст. 77 КК України без конфіскації майна, кожному окремо.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки.

Крім того, вищевказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів. Зокрема, вирішено знищити банкноту номіналом 100 доларів США з номером HD98020487A та реквізитами B2-B152-114-D4-2006A, яка не відповідає аналогічним банкнотам, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - США.

23 червня 2017 року Апеляційним судом м. Києва постановлено вирок, яким указаний вище вирок суду першої інстанції було скасовано в частині призначення покарання ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , у цій частині постановлено новий вирок, яким ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 за ст. 199 ч. 3 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є в їх особистій власності. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Цим вироком також не вирішувалось питання щодо вилучених 01.09.2015 за адресою: АДРЕСА_1 , справжніх грошових коштів на загальну суму 38295 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2021 було розглянуто клопотання прокурора офісу Генерального прокурора Ковтонюка П.А. в порядку ст. 537 КПК України у кримінальному провадженні №0001561 від 20.07.2015 про звернення грошових коштів в дохід держави та відмовлено у його задоволенні.

Судом під час розгляду вказаного вище клопотання було встановлено, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доводилось те, що вилучені 01.09.2015 справжні грошові кошти на загальну суму 38295 доларів США, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також що вони є власністю ОСОБА_3 . Ці обставини не встановлені вироком суду. Крім того, суд зазначив, що відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, під час обшуку квартири у якій мешкав ОСОБА_3 працівниками СБУ виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 38 395 доларів США, в тому числі 38 295 доларів США, щодо яких виник спір.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки набута ними у шлюбі.

Колегія суддів зазначає, що з приписів кримінального процесуального закону випливає висновок, що вилучені під час обшуку речі та предмети, які входять до переліку, визначеного в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, мають статус тимчасово вилученого майна.

Як було встановлено в ході розгляду справи, грошові кошти в сумі 38 295 доларів США, щодо яких виник спір не набули статусу речових доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року було розглянуто клопотання прокурора офісу Генерального прокурора Ковтонюка П.А. про звернення спірних коштів в дохід держави та відмовлено у його задоволенні.

У вищевказаній ухвалі зазначено, що під час судового розгляду не доводилось, що вилучені справжні грошові кошти набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також, що вони є власністю ОСОБА_3 , а також зазначено, що ці обставини не встановлені вироком суду.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи, яка перебуває на розгляді, не містять доказів, що спірні кошти являються власністю ОСОБА_3 , в суді апеляційної інстанції представник Офісу Генерального прокурора також не на надав відповідних доказів та не навів обґрунтованих доводів, які б спростовували позовні вимоги.

Апеляційний суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 38 295 доларів США являються спільним майном подружжя позивачів, оскільки вони були вилучені в їх спільній квартирі, доказів, що вони належали їх сину ОСОБА_3 матеріали справи не містять, в ході судового розгляду кримінальної справи прокурором не доводилось, що вони є власністю ОСОБА_3 та відповідно не було встановлено.

Місцевий суд помилково не прийняв до уваги посилання позивачів на те, що кошти було отримано від продажу належних ОСОБА_1 транспортних засобів, зокрема, вантажного автомобіля «MAN» і автомобіля «AUDI A6».

Вказані обставини об`єктивно вказують на те, що у позивачів могла бути наявна сума коштів від продажу транспортних засобів.

При цьому, відповідачем не спростовувалась вартість проданих позивачем транспортних засобів та її відповідність сумі грошових коштів, які були вилучені при обшуку, зокрема не було надано доказів на підтвердження вказаного.

У справі «Свіргунець проти України»(рішення від 3 квітня 2020 року) ЄСПЛ наголосив: «Будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять утручання в права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що грошові кошти в сумі 38 295 доларів США являються спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачі сплатили судовий збір в загальному розмірі 26 275 грн., а тому вказана сума має бути стягнена на їх користь із відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на грошові кошти в сумі 38 295 доларів США, а саме на грошові банкноти в кількості 460 штук, які було вилучено 01 вересня 2015 року під час обшуку в рамках кримінального провадження №0001561 від 20 липня 2015 року в їх власному житлі за адресою: АДРЕСА_1 (крім банкноти номіналом 100 доларів США з номером HD98020487A та реквізитами B2-B152-114-D4-2006A, яку знищено за вироком суду).

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 26 275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) грн., а саме по 13 137 (тринадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 50 коп. на користь кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «30» січня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Сліпченко

Судді: Є.М. Суханова

Л.П. Сушко