Провадження №22-ц/824/1380/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що її чоловік, ОСОБА_2 , проходив військову службу у Збройних Силах України. З 2014 по 2017 роки під час проходження військової служби приймав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

11.06.2016 року в зоні антитерористичної операції ОСОБА_2 отримав поранення, внаслідок якого захворів на тяжку хворобу «цереброваскулярна хвороба з артеріальною гіпертонією». У зв`язку із неможливістю надалі проходити військову службу 11.08.2017 року був звільнений за станом здоров`я. Після звільнення хвороба й надалі прогресувала та призвела до набряку головного мозку, інфаркту мозку, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 як дружина померлого звернулась із заявою до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просила вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги, в задоволенні якої їй було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржила його в судовому порядку. 06.04.2020 року Шостим апеляційним адміністративним судом позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

22.06.2020 року відповідно до зазначеного рішення суду кошти в сумі 1 576 500 грн. були зараховані на картковий рахунок позивача.

Позивач вважає, що своїм рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги МОУ порушило її право на гарантовану Державою виплату, що завдало їй матеріальних збитків. За час прострочення відповідачем вищевказаної виплати на заборгованість мають нараховуватися передбачені ст.. 625 ЦК України нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування заявленої суми - 77 659 грн. посилається на те, що згідно даних Державної служби статистики України індекс інфляції з вересня 2019 року (дата прийняття рішення про відмову у призначенні виплати) до червня 2020 року (місяця виплати одноразової грошової допомоги) становить 102,6 %. Відповідно розмір збитків, завданих від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів у державі, становить 40 989 грн. Три проценти річних від простроченої суми становить 36 670 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року позов задоволено, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 40 989 грн. та 3% річних в розмірі 36 670 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов відхилити.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 у період з 2014 по 2017 роки приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

11.08.2017 року він був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, травма та захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане із захистом Батьківщини.

Позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , звернулась до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї потерпілого.

Згідно витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.09.2019 року № 118, комісія дійшла до висновку про відмову у призначанні одноразової грошової допомоги, оскільки на час смерті померлий не був військовослужбовцем.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до МОУ та визнано протиправним та скасовано рішення комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової, викладеного у пункті 6 протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.09.2019 року № 118; зобов`язано МОУ призначити та виплатити, передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю чоловіка позивача внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 року набрала законної сили, а тому викладені вище обставини судом встановлені. Таким чином, незаконність рішення Міністерства оборони України про відмову в виплаті позивачу одноразової грошової допомоги доведені та доказуванню не підлягають.

Позивач зазначає, що вказане рішення суду у повному обсязі було виконано 22.06.2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку та не оспорюються стороною відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та відсутності заперечень з боку відповідача щодо правильності проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та річних.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

При вирішенні справи суд першої інстанції в повній мірі та належним чином дослідив як позиції сторін, так і обставини справи, а також законодавство, що регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

В своїй апеляційній скарзі апелянт свою незгоду з оскаржуваним рішення ґрунтує на наступних тезах:

1. до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України;

2. вирішення даної справи віднесене до адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такою позицією апелянта.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, та прийшла до наступної правової позиції:

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ст. 11 ЦК України . Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Залежно від змісту зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Розповсюдження дії положень ст. 625 ЦК України саме на правовідносини з виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлений також у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 750/5104/17 (провадження № 61-24920св18).

Відповідним чином зазначена постанова Верховного Суду відносить вирішення такого роду справ саме до цивільної юрисдикції, відтак доводи апелянта і в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько