Номер провадження: 22-ц/813/3520/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року, постановлену під головуванням судді Домусчі Л.В. у цивільній справі за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасову заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду боржника ОСОБА_1 , за межі території України до виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1522/13319/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси 10 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 119567,00 грн. 23 січня 2013 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказану постанову направлено сторонам виконавчого провадження у відповідності до вимог чинного законодавства. Однак, боржник протягом тривалого часу навмисно ухиляється від виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно у тому числі про майно яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте, апелянт звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ним від виконання рішення суду.

Відзиву на адресу апеляційного суду не надходило.

Про судове засідання, призначене на 01 лютого 2023 року учасники справи були сповіщені належним чином, у тому числі і у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 102-108).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, з наступних підстав.

Задовольняючи подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем доведено факт ухиляння боржника ОСОБА_1 , від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з тих підстав, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи та до нього суд дійшов у порушення норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 2 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням , що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно із ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Одночасно, відповідно до п. 5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянину України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді закордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

За загальним правилом під час розгляду питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати те, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Судові рішення у вказаній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих державним виконавцем доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Одночасно необхідно враховувати, що під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні непереборні обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на примусовому виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №36191554 з виконання виконавчого листа №1522/13319/12 виданого 10 січня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 119567, 00 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

23 січня 2013 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білим К.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1522/13319/12, виданого 10 січня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 119567 грн. з боржника ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 .

Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Білого К.І. № 36191554 від 23 січня 2013 року постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна.

Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Білого К.І, № 36191554 від 23 січня 2013 року постановлено накласти арешт на кошти, що знаходяться на рахунку р./р. НОМЕР_2 у ПАТ «ВТБ Банк», МФО: 321767, які належить боржнику ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 у межах суми 119567 грн.

Згідно акту старшого державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Білого К.І. від 20 лютого 2013 року встановлено, що на момент складання акту, боржника ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 за адресою його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , не знайдено, у зв`язку з чим перевірити майновий стан та факт проживання не можливо.

Однак, з наведених обставин справи вбачається, що додані державним виконавцем до подання документи, не вказують на ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладеного на нього обов`язку судовим рішенням.

Надані державним виконавцем матеріали подання не містять доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

З матеріалів справи не вбачається коли ОСОБА_1 стало відомо про відкриття виконавчого провадження.

Будь яких доказів того, що на час звернення до суду з даним поданням боржнику було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього, суду надано не було, також подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 118 289 грн., а також судові витрати. Однак в матеріалах справи відсутні докази належного сповіщення ОСОБА_1 про слухання справи, а також відсутні докази про отримання ним у встановлені законом строки копії заочного рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 06 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра