Номер провадження: 22-ц/813/3506/23
Справа № 523/5371/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька. Просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до його актового запису про народження, в котрому зазначити батьком позивача (а.с. 1-3).

21 червня 2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси вирішено відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька (а.с. 9-10).

02 серпня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що відповідачем у даній категорії справ визначається особа, яка записана батьком дитини, а не сама дитина або матір, як законний представник дитини, оскільки у випадку задоволення позову сімейні правовідносини виникатимуть саме між дитиною та чоловіком, що вважає себе батьком дитини, а чоловік матері, який записаний батьком дитини та матір дитини виступають як її законні представники. Апелянт повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який записаний як батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що, в свою чергу, на думку апелянта, позбавляє біологічного батька права на звернення до суду з метою визнання свого батьківства, що порушує ч. 1 ст. 50 СК України. З огляду на викладене, апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відкрити провадження у справі (а.с. 12-14).

18 січня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_5 зазначила, що судами в рамках розгляду справи №523/5275/17 детально досліджувалися обставини та факти, вказані у позові ОСОБА_6 , та достеменно було встановлено, що він знав про народження дитини, яку він рахує своєю, та про смерть чоловіка ОСОБА_5 . Відповідач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 помер набагато пізніше народження дитини, яку позивач вважає своєю, а отже у нього були всі можливості подати відповідний позов ще за час життя ОСОБА_2 , але позивач цим правом не скористався. Також відповідач вказує на те, що позивач був обізнаний про те, що на момент зачаття та народження дитини ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак позивач заяву до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини, яку народила ОСОБА_5 не подавав та не оскаржував батьківства померлого ОСОБА_2 , тобто, на думку відповідача, усвідомлював усі можливі наслідки такої бездіяльності. З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, позивач просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання, призначене на 26 січня 2023 року не з`явилися. Про час та порядок розгляду справи повідомлені належним. 18 січня 2023 року представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Костинюк Юрій Дмитрович, направив до суду заяву про участь в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, однак дана заява ухвалою Одеського апеляційного суду була залишена без розгляду на підставі ч. 2 ст. 212 ЦПК України (у зв`язку із тим, що заявник не надав підтвердження направлення копій своєї заяви іншим учасниками справи (окрім апелянта)). Інші учасники клопотань щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі ОСОБА_2 помер до пред`явлення зазначеного позову, а тому оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, вважав за необхідне відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі (а.с. 10).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

27 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, даних про батька дитини. В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина ОСОБА_7 , де в актовому записі про його народження №1849, складеному 27 лютого 2013 оку ВДРАЦС у м. Одесі РС Одеського МУЮ, батьком дитини ОСОБА_4 , вказаний ОСОБА_2 , матір ОСОБА_8 . З 19 вересня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 знаходилися в зареєстрованому шлюбі, актовий запис №796. Позивач вважає себе справжнім батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому звернувся із відповідним позовом до суду (а.с. 1-3).

Згідно зі ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Разом з тим, позивач повідомив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_2 помер (а.с. 1).

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Однак, за ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно зі ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 50 та ст. 121 СК України чоловік має право на батьківство. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказана категорія справ не допускає правонаступництва, оскільки відповідачем в даному випадку міг бути лише ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що законодавцем визначено єдиний можливий шлях визнання себе батьком дитини відповідно до ст. 129 СК України. Однак, як вказує апелянт смерть відповідача позбавляє біологічного батька права на звернення до суду з метою визнання свого батьківства, що у свою чергу, на його думку порушує ч. 1 ст. 50 СК України. Також апелянт посилається на ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина, зокрема, має право знати своїх батьків і право на їх піклування (а.с. 13).

Європейський суд з прав людини вказав, що «у справах про встановлення батьківства має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (M.T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 24, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).

Так, постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року в цивільній справі №523/5275/17, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання батьківства, було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 в момент зачаття та народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , отже правовідносини щодо встановлення батьківства дитини Даніїла регулюються положеннями статті 129 СК України, а тому ОСОБА_1 , звернувся з позовом до неналежного відповідача (до матері дитини) (а.с. 19-28). Вперше ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання батьківства у квітні 2017 року, вже після смерті ОСОБА_2 . При цьому, з Єдиного державного реєстру вбачається, що цивільна справа №523/5275/17 двічі переглядалася судом апеляційної інстанції та двічі Верховним Судом. Тобто, ОСОБА_1 була надана можливість реалізувати своє право на звернення до суду та судами не було проігноровано інтереси ймовірного біологічного батька. Однак, оскільки дана категорія справ не допускає правонаступництва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі та, враховуючи вище викладене, вважає за необхідне на підставі ст. 376 ЦПК України доповнити оскаржувану ухвалу в частині мотивування, в іншій частині залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року доповнити в частині мотивування.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік