Справа № 276/1901/22
Провадження по справі №2/276/43/23
26 січня 2023 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Бобра Д.О.,
секретаря судового засідання Свиридок А.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Хорошів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розписці-
21.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розписці та 3% річних від простроченої суми на загальну суму 172746 гривень, а також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову позивач вказав, що 18.12.2020 року між ним та відповідачем укладено договір позики в формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США на один календарний рік у період з 18 грудня 2020 року по 18 грудня 2021. Згідно розписки ОСОБА_3 зобов`язався повертати позивачу борг в період з січня 2021 по жовтень 2021 щомісячно по 420 доларів США, а в період з листопада 2021 по грудень 2021 року щомісячно по 400 доларів США. Відповідач 04.02.2021 повернув позивачу лише 500 доларів США, в зв`язку з чим заборгував позивачу 4500 доларів США. Згідно розрахунку сума боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми складає загальну суму 172746 гривень, з яких: борг по розписці складає 4500 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 21.11.2022 становить 164520 грн., 3% річних за прострочення платежу протягом 20 місяців на суму 8226 грн.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 1 грудня 2022 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позов задоволити.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 11-250сап21 (постанова від 21.10.2021) зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно із ч.10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, шляхом направлення повідомлень за зареєстрованим місцем проживання, місцем роботи, а також розміщенням оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті суду, що згідно ч.ч. 8, 11 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи, проте в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подавав.
З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що 18 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Володарсько-Волинським РВ УМВС України в Житомирській області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , власноручно була складена розписка, відповідно до змісту якої він отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США у позику терміном на один календарний рік у період з 18 грудня 2020 року по 18 грудня 2021. Згідно розписки ОСОБА_3 зобов`язався повертати позивачу борг в період з січня 2021 по жовтень 2021 щомісячно по 420 доларів США, а в період з листопада 2021 по грудень 2021 року щомісячно по 400 доларів США до сплати повної суми позики 5000 (п`ять тисяч) доларів США.
Розписка містить дату складання - 18 грудня 2020 року, суму отриманих в борг коштів - 5000 (п`ять тисяч) доларів США, строк повернення до 18.12.2021 року, підпис ОСОБА_3 .
Відповідно до розписки про часткове повернення боргу, ОСОБА_3 04.02.2021 повернув позивачу 500 доларів США, залишок боргу становить 4500 доларів США.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14; від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 754/5369/17 (провадження № 61-3348св20). Ця судова практика є незмінною.
Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від позивача 5000 доларів США, що підтверджується розпискою від 18 грудня 2020 року, яка написана відповідачем власноручно.
З аналізу змісту розписки від 18.12.2020 вбачається, що кінцевим терміном повернення позики є 18 грудня 2021 року.
Оцінивши зміст розписки від 18.12.2020 року, судом встановлено, що позикодавцем за договором позики є позивач, прізвище якого зазначене у розписці, яка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання повернення боргу у визначений строк, а також містить підпис позичальника.
З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивачки розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Проте, сума боргу відповідачем у добровільному порядку в повному обсязі не відшкодована, залишок боргу становить 4500 доларів США.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно із вимогами статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин 1, 2 статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Разом з тим, згідно умов договору позики, викладеного у розписці від 18.12.2020 повернення позики передбачалося частинами безпосередньо у іноземній валюті - доларах США, що і є валютою платежу.
Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, а саме у розмірі 4500 доларів США.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, суд виходячи зі змісту розписки від 18.12.2020 та з урахуванням положень частини першої статті 1049 ЦК України приходить до висновку, що строком повернення позики є 18 грудня 2021 року, а повернення її частинами щомісячно - порядком повернення такої позики. З огляду на викладене, прострочення боржником грошового зобов`язання допущено саме з 19 грудня 2021 року.
Загальний строк прострочення відповідачем повернення боргу з 19 грудня 2021 по 21 листопада 2022 року (день звернення з позовом) становить 338 днів.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 по справі № 320/5115/17, якщо грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті - доларах США, то при розрахунках процентів (у тому числі в порядку ст. 625 ЦК України) та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед ОСОБА_1 у розмірі 4500 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, що становить 338 днів, помноженого на 3 (розмір процентів, встановлений частиною другою статті 625 ЦК України), поділеного на 100 (визначення у процентах) та поділеного на 365 (днів у році).
Тобто три проценти річних становить 4500 х 3 х 338 : 100 : 365 = 125,01 долара США (період з 19 грудня 2020 року по 21 листопада 2022 року).
Зазначені обставини відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами, відповідач відзив на позов чи зустрічну позовну заяву до суду не надав, що свідчить про відсутність заперечень проти позову.
За таких обставин позов підлягає задоволенню частково та стягненню з відповідача на користь позивача коштів на загальну суму 4625, 01 доларів США, з яких борг за розпискою від 18.12.2020 в сумі 4500 доларів США та 3 проценти річних в сумі 125,01 долари США.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1727 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-79, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 553, 610, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розписці - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики в загальному розмірі 4625 (чотири тисячі шістсот двадцять п`ять) доларів 01 центів США, з яких борг за розпискою від 18.12.2020 в сумі 4500 доларів США та три проценти річних в сумі 125,01 долари США.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений судовий збір в розмірі 1727 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 30.01.2023.
Суддя Д.О. Бобер