Провадження № 22-ц/812/76/23 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Миколаїв Справа 489/1527/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представників позивача Родіонової В.Є., Лєшан О.Є,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 20 жовтня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Людмили Володимирівни про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. (далі Приватний нотаріус) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Доводи позову обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті її тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За свого життя, 13 травня 2020 року, ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивача.

Відповідно до змісту якого, заповіла ОСОБА_1 все своє майно, в тому числі квартиру чи її частку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

У встановлений шестимісячний строк, 31 липня 2020 року, позивач звернулась до Приватного нотаріуса Поліщук Л.В. з заявою про відкриття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу № 11/2020.

Інших спадкоємців, крім ОСОБА_1 , спадкодавець не має.

У померлої ОСОБА_3 був відсутній правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 .

10 березня 2021 року Приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 15/02-31, де нотаріус посилався на те, що позивач не надала документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

У спадкодавця дійсно був відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначену квартиру, через те, що за свого життя вона не отримала свідоцтва про право власності на житло, в порядку приватизації.

Водночас ОСОБА_3 була зареєстрована у зазначеній квартирі з 14 грудня 1974 року, де постійно проживала до дня смерті.

У травні 2019 року ОСОБА_3 особисто звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло» (далі ТОВ «Житло») із заявою про приватизацію спірної квартири та замовила технічний паспорт на вказану квартиру, який був виготовлений 25 травня 2019 року.

Між управлінням комунальної власності Миколаївської міської ради та ТОВ «Житло» укладено договір про надання посередницьких послуг, щодо збору документів для приватизації нерухомого майна.

16 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Житло» укладено договір про надання комплексу інформаційних послуг, де пунктом 1.1 передбачено, що предметом договору є комплекс інформаційних (консультаційних) послуг з питання приватизації житла, які включають в себе усі можливі питання щодо приватизації житла, згідно чинного законодавства. Сторонами досягнуто усі умови зазначеного договору, оплачено за послуги, що підтверджується копією протоколу узгодження ціни та квитанціями про оплату.

ТОВ «Житло» видано корінець про отримання передбачених документів на проведення приватизації спадкової квартири.

Разом з іншими документами, 16 травня 2019 року ОСОБА_3 надала згоду на збір і обробку персональних даних Управління комунальної власності Миколаївської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 належним чином звернулась до органу приватизації з належно оформленою заявою, а відтак 16 травня 2019 року розпочата процедура приватизації квартири.

Проте, у встановлений місячний термін заява про приватизацію вищезазначеної квартири Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради розглянута не була, у зв`язку із чим свідоцтво про право власності на житло не видано заявнику.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач не надала доказів звернення ОСОБА_3 до компетентного органу з належно оформленою заявою про приватизацію квартири. Докази наявності її договірних відносин з ТОВ «Житло» не є підтвердженням того, що в установленому законом порядку вона звернулася до компетентного органу з питання приватизації квартири. За таких обставин, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника, подала апеляційну скаргу, де посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 14 грудня 1979 року, де постійно проживала до дня смерті, що підтверджується довідкою від 29 травня 2019 року.

Так, за життя, особисто ОСОБА_3 у травні 2019 року, звернулася до ТОВ «Житло» (що підтверджується копією договору про надання комплексу інформаційних послуг від 16 травня 2019 року із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 та замовила технічний паспорт на вказану квартиру, який був виготовлений 25 травня 2019 року.

ТОВ «Житло», зареєстровано з 19 лютого 1999 року, не змінювало адресу реєстрації: АДРЕСА_4 . Основним видом діяльності є 68.31 агентства нерухомості. З 1999 року між ТОВ «Житло» та Управлінням комунальної власності ММР щороку переукладаються договори про надання посередницьких послуг, щодо збору документів для приватизації нерухомого майна.

Судом першої інстанції зазначено у рішенні, що довідкою ТОВ «Житло» від 16 травня 2019 року підтверджується, що ТОВ «Житло» від ОСОБА_3 прийняло документи на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 та послуги по оформленню документів оплачені в повному обсязі.

Що стосується заява про згоду на збір та обробку персональних даних, яка подана спадкодавцем через ТОВ «Житло» на ім`я управлінню комунальної власності Миколаївської міської ради, яка не має підпису відповідальної особи, то вказану заяву подано 16 травня 2019 року разом із всіма документами через ТОВ «Житло».

Скаржник наголошує, що заявник не може нести відповідальність за неналежне оформлення документів посадовими особами. Зі свого боку, спадкодавець вказану заяву надала, про що зазначено у довідці ТОВ «Житло».

Стосовно посилань відповідача та суду першої інстанції на те, що 14 травня 2020 року спадкодавець звернулася із заявою до начальника Управління комунального майна Миколаївської міської ради про оформлення передачі в приватну власність квартири. 21 травня 2020 року за вих № 1030/10/01/08 спадкодавцю було надано роз`яснення, що для отримання даної адміністративної послуги необхідно звернутися до Департаменту з надання адміністративних послуг.

Вказана заява була направлена спадкодавцем повторно, оскільки через рік після звернення до органу приватизації їй не надано ані свідоцтва про право власності на приватизоване майне, ані відмови у такій приватизації.

Вказана заява була направлена саме по пошті, тому що станом на 14 травня 2020 року Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради не вів прийом громадян, зв`язку із прийняттям Постанови КМУ від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», введенням карантину через спалах у світі епідемії коронавірусу COVID-19 на всій території України з 12 березня по 22 червня 2020 року. Тому вказані рекомендації про необхідність подання документів через ЦНАП ММР на той момент були абсолютно безпідставні та фактично обмежували права громадян на реалізацію права на приватизацію, через відсутність роботи органу. Крім того, на наступний день після звернення, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець померла, а тому лист, на який посилається відповідач від 21 травня 2020 року не отримала.

Таким чином, спадкодавець вжила всіх заходів щодо приватизації свого житла, та вчинила всі дії, що свідчать про її волевиявлення на отримання майна із комунальної власності у приватну.

Враховуючи вищевикладене, спадкодавець належним чином звернулася до органу приватизації з належно оформленою заявою, та відтак 16 травня 2019 року розпочата процедура приватизації квартири.

Проте у встановлений місячний термін заява про приватизацію спірної квартири Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради розглянута не була, у зв`язку із чим свідоцтво про право власності на житло видано заявнику.

Більш того, розглядаючи справу № 752/6593/18 від 07 листопада 2019 року Верховний суд пояснив, що, якщо громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Аналогічна правова позиція була раніше викладена у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13, правова позиція не змінилися та була викладена у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 719/179/17, від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є невірними, а рішення порушує законні права та інтереси позивача, є необґрунтованим та безпідставним й підлягає скасуванню

Відповідач та третя особа на час розгляду справи не скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 8 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61148339 від 31 липня 2020 року, померла ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29 травня 2019 року була зареєстрована з 14 грудня 1979 року за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором надання комплексу інформаційний послуг від 16 травня 2019 року ОСОБА_3 з ТОВ «Житло», за яким ТОВ «Житло» надає комплекс інформаційних (консультаційних) послуг з питання приватизації житла, які включають в себе усі можливі питання щодо приватизації житла згідно чинного законодавства України.

Технічний паспорт на зазначену квартиру за замовленням ОСОБА_3 було виготовлено Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 травня 2019 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 13 травня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Поліщук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1136, відповідно до якого все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , заповіла на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом приватним нотаріусом Поліщук Л.В. 31 липня 2020 року заведено спадкову справу № 11/2020.

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. При цьому повідомила, що правовстановлюючий документ на спадкове майно в неї відсутній.

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно нотаріусом встановлено, що право власності на квартиру не зареєстровано.

Право власності на вказану квартиру ОСОБА_3 оформлено за життя не було та державна реєстрація права власності на неї не здійснювалася.

У зв`язку із цим, постановою від 10 березня 2021 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири.

В частині 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У випадку коли орган приватизації не розглянув заяву в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві спадкоємець вправі вимагати визнання за ним права власності.

Відповідно до статей 1, 3, 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції наданих представником позивача доказів, зокрема, з даних копій паспортів громадян України ОСОБА_3 з 14 грудня 1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та з 22 серпня 2003 року в цій квартирі зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12 травня 2020 року ОСОБА_3 , як наймач квартири, звернулася із заявою про приватизацію зазначеної квартири на адресу начальника управління комунального майна Миколаївської міської ради, де просила оформити передачу у приватну (спільну часткову) власність квартиру, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. Просила передбачити розподіл власності між членами сім`ї у співвідношенні по Ѕ частки. 14 травня 2020 року надіслана заява направлена органу приватизації через засоби поштового зв`язку та отримана відповідачем 14 травня 2020 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Отже, заява ОСОБА_3 не могла бути розглянута органом приватизації у встановлений законом строк, оскільки цивільна правоздатність останньої припинилася у зв`язку зі смертю.

Посилання в апеляційній скарзі, як на безпідставну відмову в приватизації, на відповідь Миколаївської міської ради від 21 травня 2020 року за вих № 1030/10/01/08, де ОСОБА_3 було надано роз`яснення про необхідність звернення до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, не можу бути прийнята до уваги, оскільки така відповідь не має правового значення з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вже померла.

Отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшло право останньої на приватизацію зазначеної квартири, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_3 за життя не набула права власності на квартиру на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», подана нею за життя до відповідача заява про приватизацію квартири в визначений законом строк не могла бути розглянута органом приватизації у зв`язку з її смертю, в квартирі залишився проживати член сім`ї померлої, а тому спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме, права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а не права власності на це житло.

Саме позовні вимоги про право на приватизацію в аналогічних справах були розглянуті та правові висновки зроблені Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13, Верховним Судом у

Постановах від 07 жовтня 2019 року у справі № 752/6593/18, від 02 лютого 2022 року у справі № 524/3501/20.

Обґрунтовуючи доводи скарги, скаржник стверджувала, що до спірних правовідносин слід застосувати правові висновки, що містяться у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 719/179/17, від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц. Між тим, у зазначених справах були розглянуті інші обставини, що встановлені у справі, що розглядається. Так, у справі № 719/179/17 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність звернення спадкодавця до органу приватизації, а у справі № 669/629/16-ц було встановлено, що спадкодавці взагалі не зверталися з питання приватизації житла.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не сприяв учасникам судового процесу в реалізації їх права на надання доказів, внаслідок чого суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішенні справи, висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають обставинам справи, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2022 року у даній справі скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також в зв`язку з порушення норм процесуального права та у справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, а відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, то з останньої в дохід держави підлягає стягненню 2 487 грн 45 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Людмили Володимирівни про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави 2 487 грн 45 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 січня 2023 року.