ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1776/22Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/293/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін представника апелянта Старжинського Т.Р., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Колцуняка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/1776/22 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року, ухваленого суддею Мельник А.В., повний текст рішення суду складено 20 січня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади у сумі 150 000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22.02.2022 працівником поліції ОСОБА_2 було складено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ № 165290 за статтею ст. 183 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у розмірі 850 грн 00 коп.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12.05.2022 у справі № 606/570/22, яке набрало законної сили, скасовано постанову від 22.02.2022 серії ГАВ № 165290 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Моральна шкода полягає в тому, що неправомірні дії працівника поліції ОСОБА_2 принизили його честь та гідність, він морально переживав через його незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач звертає увагу на те, що під час оскарження незаконної постанови його встановлені життєві стосунки були порушені, він був вимушений відволікатись від звичайного життя, звертатись за наданням правової допомоги з метою захисту своїх прав. Враховуючи те, що він є інвалідом II групи з дитинства, тому захищати себе від неправомірних дій працівників поліції було ще важче і відбувалось тривалий час, тривалий час змушений був терпіти стрес, переживання. Моральні страждання вплинули на негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні того, що основний орган держави, поставлений для захисту громадян - поліція, не зможе захистити його сім`ю; знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що жодних умисних протиправних дій працівників поліції з метою незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не здійснювалося, ніякого упередженого ставлення до позивача не відбулося.

ОСОБА_1 отримав справедливу сатисфакцію від держави шляхом скасування спірної постанови. Відвідування суду є правом, а не обов`язком особи, а тому само по собі прагнення та отримання судового захисту, не є підставою вважати, що заявнику заподіяно якісь моральні страждання відвідуванням судової установи.

Окрім цього сам по собі факт скасування рішенням суду, постанови поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, поліцейським, як носієм державної влади, при тлумаченні закону, оцінюванні фактів або доказів, не було допущено випадків злого умислу (malice) або грубої недбалості (gross negligence); іншими словами ненавмисні помилки (unintentional failings), допущені під час здійснення повноважними особами їхніх функцій виключають відповідальність за заподіяння шкоди.

До позовних вимог не додано жодного документ, який засвідчує завдану моральну шкоду, фізіологічні зміни, принижений гідності, тощо. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди,

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків.

Складаючи позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, позивач має зазначити, у чому саме вона полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, вказати обставини, з яких вів виходив, обраховуючи розмір моральної шкоди, та які докази не підтверджують. Важливою складовою такої позовної заяви є наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправним діянням відповідача.

Зазначаючи про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з наступним скасуванням постанови рішенням суду, позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», яким саме чином було порушеного його звичний режим життя і спричинено незручності, якщо так, то які саме - участь позивача в судових засіданнях аж ніяк не може свідчити про приниження його честі і гідності періодичним відвідуванням судових установ - швидше навпаки про довіру позивача до національних судових органів та бажання активно користуватися правом на судовий захист його порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Колцуняк Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у якому зазначив, що твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції не враховано підстав, які послужили причиною для стягнення моральної шкоди на користь позивача, є абсурдними та безпідставними.

Судом було враховано той факт, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача за ст. 183 КУпАП (справа № 606/570/22), останній довів свою невинуватість. А отже виклик в органи поліції, який працівники поліції розцінили як хибний, мав місце і ОСОБА_1 в той момент коли телефонував на «лінію 102», потребував захисту та припинення стосовно нього з боку третіх осіб протиправних дій. Саме така поведінка працівників поліції стосовно позивача і стала наслідком складання постанови стосовну нього, а не стосовно винної особи, яка в той момент виступала порушником.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом у зв`язку із недоведеністю факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу.

Щодо твердження апелянта, що судом першої інстанції невірно трактовано моральну шкоду, яка повинна містити ознаки як емоційного так і фізичного болю, різного роду незручностей та порушенні нормального способу життя, то таке також не відповідає дійсності, оскільки позивач хворіє на «двобічний деформуючий коксартроз обох кульшових суглобів, III ст. ФНС Пст., міому високого ступеню тяжкості, ускладненою катарактою обох очей, варикозною хворобою, 12-ої кишки, гіпертонічну хворобу Пст. Зазначені хвороби потребують відповідного лікування, перебування в стані спокою, меншої рухливості та меншого фізичного навантаження. А дії працівників поліції (розмова з позивачем, складання постанови про адміністративне правопорушення), спричинили як наслідок неодноразове добирання в виконавчу службу, в суд, що проявилось у навантаженні та повторному емоційному напруженні, страху побачитись ще раз з працівниками поліції, які його не захистили у потрібний для нього момент.

В зв`язку з цим просив змінити рішення Теребовлянського районного суду від 16 січня 2023 року про стягнення моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Старжинський Т.Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та його адвокат Колцуняк Ю.В. апеляційну скаргу не визнали, і просили залишити її без задоволення, змінивши рішення суду, задовольнивши позовні вимоги. ОСОБА_1 та адвокат Колцуняк Ю.В. рішення суду не оскаржували.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з врахуванням обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, характеру та обсягу тривалості моральних страждань ОСОБА_1 визначив суму моральних страждань у сумі 1000 грн.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Згідно з п. п. 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з дитинства.

Постановою серії ГАВ №165290 від 22.02.2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 гривень, за те, що останній 22.02.2022 року близько 10.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12.05.2022 року у справі №606/570/22, яке набрало законної сили, скасовано постанову від 22.02.2022 року серії ГАВ № 165290 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12.05.2022 скасовано постанову від 22.02.2022 серії ГАВ №165290 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрито, тому дії працівника Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області щодо складання відносно позивача постанови від 22.02.2022 серії ГАВ №165290, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане адміністративне провадження, тобто незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу чи було нанесено особою витрати на погашення штрафу, покладеного судом, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17, 3 726/837/20 від 09.06.2021 року.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної школи в сумі 1000 грн ОСОБА_1 (яка ним не оскаржувалась), вірно застосував статтю 1176 ЦК України та Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних моральних страждань, засади розумності, виваженості й справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року- - без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених статтею 389 частиною 3 пунктом 2 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 березня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак