Справа № 466/6804/22
Провадження № 2/466/543/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Коновал Х.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

справа № 466/6804/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини

в с т а н о в и в:

07.09.2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 травня 2006 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дідилівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 20 травня 2006 року, серії НОМЕР_1 .

У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26 вересня 2006 року.

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано з 29 вересня 2020 року, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 серпня 2020 року у справі №466/10467/19, яке набрало законної сили.

Будь яких договорів та домовленостей після розірвання шлюбу та припиненню будь-яких відносин між батьками - позивачем та відповідачем, в тому числі і про способи виконання обов`язку щодо утримування доньки між ними укладено та погоджено не було.

16 січня 2021 року Шевченківським районним судом міста Львова у справі №466/299/21 видано судовий наказ. Відповідно до даного судового наказу стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

Як засвідчує розрахунок заборгованості по аліментах, відповідач 15.01.2021 (з моменту призначення аліментів) і до 01.11.2021 року сплачував їх у орієнтовному розмірі від 2800 грн. до 3300 грн. щомісячно.

Однак з метою уникнення належного виконання своїх батьківських обов`язків та сплати аліментів, відповідач оформився на роботу офіційно на мінімальну заробітну плату з листопада 2021 року та розмір сплачуваних аліментів різко впав з 3300 грн. до 1300 грн. в місяць.

Позивач вважає що це свідомий крок відповідача для уникнення сплати аліментів і відповідно що відповідач коли був безробітній мав можливість сплачувати аліменти в орієнтовному розмірі 3000 грн. має і можливість їх сплачувати коли його матеріальне становище покращилось та він працевлаштувався.

Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік" встановлений прожитковий мінімум на 2022p. Згідно даного закону з 01.07.2021 року прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 2744 грн. Відтак рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 рок становить 2744 грн.

Однак позивач просить врахувати, що прожитковий мінімум зростає що кілька місяців, аліменти призначаються аж до досягнення дитиною повноліття, тому вважає розмір аліментів що становить прожитковий мінімум не достатній для повноцінно розвитку дитини.

Відповідач добре заробляє та має можливість допомагати позивачу утримувати доньку.

Достатній рівень заробітку відповідача підтверджують також і скріншоти відпочинку його та його нової сім`ї в Греції у складі 6 людей.

Відповідач ОСОБА_2 уклав новий шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у останньої є троє дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Також у даному шлюбі народилась донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Усього сім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_10 складається із 6 людей (двоє дорослих та четверо дітей).

Тому позивач вважає, що оскільки відповідач має кошти на відпочинок за кордоном для 6 людей то має можливість і належним чином сплачувати аліменти на їх доньку.

Також просить суд врахувати, що їх донька на утримання якої потрібні аліменти зараз переходить навчатися в 11 клас середньої школи та потребує репетиторів для належної підготовки до відповідних випускних іспитів, оскільки ситуація спричинена несподіваним розлученням з ними її батька стала для неї шоком. Ще більшим шоком стало для дитини той факт, що батько привів свою нову сім`ю жити разом із ними в двокімнатній квартирі (хоча раніше він винаймав окреме житло) мотивуючи тим, що це і його власність також, таким чином суттєво погіршивши можливості для навчання доньки внаслідок чого вона суттєво знизила свій рівень знань та потребує додаткових занять із вчителями.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Суду України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.08.2020 року (а.с.5).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.4).

Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2021 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01.04.2022 року, виданого державним виконавцем Вдович М.Б., заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31.03.2022 року відсутня (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.03.2021 року, виданого Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач ОСОБА_2 20.03.2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с.39).

За період шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.40).

Крім того, у теперішньої дружини відповідача є троє дітей від попереднього шдюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які проживають разом з відповідачем у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.06.2016 року, відповідач ОСОБА_2 непридатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час внаслідок консолідованого перелому внутрішньої кісточки лівого г/ст. суглобу (а.с.45).

З долученої відповідачем до позовної заяви довідки про його доходи №НФБП -000003 від 24.01.2023, виданої ТзОВ «Тепло Буд Експерт» вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює в ТзОВ «Тепло Буд Експерт» з 17.11.2021 року на посаді слюсара-сантехніка та за період з січня 2022 року по грудень 2022 року загальна сума доходу ОСОБА_2 становить 79200,00 грн., місячна заробітна плата складає 6500,00-6700,00 грн.

Так, звертаючись з позовом до суду, позивач не вказала обставин, що мають істотне значення для зміни способу стягнення аліментів, як і не надала доказів про погіршення її матеріального стану, стану здоров`я чи покращення матеріального стану боржника.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у відповідача значно змінилось матеріальне чи сімейне становище, підстав для зміни способу стягнення аліментів у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного законодавством.

Таким чином, державний виконавець при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у статтю 182 СК України.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки цей розмір встановлено законом.

При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, які могли бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 лютого 2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук