Справа № 703/2986/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шкарупа Т.С.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Геріха М.А.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков Ігор Миколайович про визнання договору купівлі продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

встановив:

04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков І.М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 563; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. номер запису про право власності 56686328 від 18 лютого 2021 року та стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрати за надання правової допомоги.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 січня 2021 року вона звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що повідомила ОСОБА_2 так як на той час перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі і проживала разом з ним у спірному будинку.

09 лютого 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній справі 703/268/21, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відповідачу - ОСОБА_2 роз`яснено право на подання відзиву на позов.

30 березня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, відповідно до якого заперечував факт спільного проживання з позивачем з січня 2006 року по 20 грудня 2008 року, стверджував, що придбав будинок за власні кошти та вважає, що спірний будинок є його особистою власністю, а не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської від 30 листопада 2021 року області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд - задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року залишено без змін.

Позивач вказує, що 08 липня 2022 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року, однак отримала відмову у державній реєстрації права власності.

Рішення про відмову державний реєстратор мотивував тим, що на даний житловий будинок зареєстровано право власності за іншою фізичною особою, ніж зазначено в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 повідомив її про те, що спірний будинок він переоформив на свого рідного племінника - ОСОБА_3 і ніякої частини будинку, незважаючи на рішення суду, вона не отримає.

Даний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2021 року між ОСОБА_4 , який діяв за довіреністю та в інтересах ОСОБА_2 та відповідачем - ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрований в реєстрі за №563.

Позивач зауважує, що відповідач ОСОБА_2 продав вищевказаний будинок своєму племіннику ОСОБА_5 без згоди позивача, хоча в той час, перебував із нею у зареєстрованому шлюбі.

При цьому договір купівлі-продажу було укладено після відкриття провадження по справі № 703/268/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, про що, за твердженням позивача, ОСОБА_2 був належними чином повідомлений. Тобто, вказане нерухоме майно було відчужено відповідачем ОСОБА_2 у процесі розгляду цивільної справи № 703/268/21.

Окрім того, позивач також зауважує, що у в п. 11 спірного Договору купівлі-продажу взагалі зазначено недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме, що нотаріусом доведено до відома «Покупця» зміст заяви представника «Продавця», що на час набуття та відчуження цього житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами «Продавець» не одружений, однією сім`єю ні з ким не проживає, відповідно житловий будинок не є спільною сумісною власністю, а є особистою приватною власністю «Продавця». Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на цей будинок, у тому числі й відповідно до статей 65,74,97 СК України відсутні.

Дані обставини, за твердженням позивача, нотаріусом належним чином не перевірено, чим порушено вимоги пункту 4 глави 1 розділу 2 Наказу Міністерства Юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 зі змінами, внесеними згідно з Наказом №235/5 від 27.01.2016 року.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 діяв не добросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам ОСОБА_1 . При цьому зазначає, що вона починаючи з травня 2006 року і по даний час постійно проживає в спірному будинку, іншого житла не має, відповідач ОСОБА_2 також весь цей час постійно проживає у вказаному будинку.

З врахуванням викладеного, позивач вважає, що дії ОСОБА_2 по відчуженню нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які були вчинені фактично після відкриття провадження у цивільній справі № 703/268/21, шляхом укладення ним договору купівлі-продажу із ОСОБА_6 , посвідченого 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрованого у реєстрі за №563, такими, що спрямовані виключно на приховання вказаного нерухомого майна та унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення, направленими виключно на позбавлення позивача житла та на шкоду її правам, оскільки порушує її право на фактичне повне виконання судового рішення, в зв`язку з чим просить визнати його недійсним.

В зв`язку з тим, що оспорюваний договір купівлі продажу є фіктивним та таким, що не створив жодних юридичних наслідків, також просила скасувати запис про проведену приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 , номер запису про право власності - 56686328 від 18 лютого 2021 року.

Ухвалою судді від 18 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08 листопада 2022 року. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новікова І.М., належним чином завірену копію договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами укладеного 18 лютого 2021 року між ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М., зареєстрований в реєстрі за № 563 та матеріали, що стали підставою для вчинення вказаного правочину. Відповідачам визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив, третій особі для надання пояснень щодо позову.

24 жовтня 2022 року на виконання ухвали судді про витребування доказів приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. надіслано витребувані судом письмові докази, одночасно останній просив розгляд справи проводити без його участі.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 25 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки, на його думку, вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві відповідача ОСОБА_3 зводяться до наступного. Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у відзиві вказує, що умови спірного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 18 лютого 2021 року між ним та ОСОБА_2 , в інтересах якого по довіреності діяв ОСОБА_4 були ним виконані належним чином та повністю. Відтак вважає, що він є добросовісним набувачем, оскільки сплатив грошові кошти за будинок, вчиненні усі дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме виникнення права власності на вказаний будинок. Вказує, що зазначений будинок був придбаний ним з метою покращення житлових умов, він мав намір в ньому проживати та після укладення договору неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою, щоб вона виїхала з будинку забравши свої речі, проте його вимоги ОСОБА_1 ігнорувала. Зазначив також, що на момент вчинення оспорюваного правочину нотаріусом було встановлено, що будинок був придбаний ОСОБА_2 , в той час коли він не був одружений та зауважив, що на момент укладення спірного договору рішення суду по справі № 703/268/21 ще не було винесено, а тому нотаріусом були вчинені дії в межах чинного законодавства. Посилаючись на вказані обставини, відповідач ОСОБА_3 просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 також, скористався правом на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, який надійшов до суду 29 листопада 2022 року, у якому останній вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими, а доводи такими, що не відповідають дійсності, відтак просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Так, ОСОБА_2 вказує, що він, маючи намір придбати менший за розміром будинок, вирішив продати належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не міг у визначений час прибути до нотаріуса, ним була видана довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідчена приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за № 3505.

18 лютого 2021 року ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, що знаходиться за вказаною вище адресою. За вказаний будинок ОСОБА_8 сплатив ОСОБА_2 246 411 гривень, що відповідає його оціночній вартості, відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного 09 лютого 2021 року ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик».

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що при укладенні вказаного договору купівлі-продажу нотаріусом були перевірені дані щодо належності йому будинковолодіння. Так, рішення суду про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд судом на момент укладення договору купівлі-продаж прийнято не було, відтак, оскільки спірне будинковолодіння було придбано ним до укладення шлюбу із позивачем за рахунок наданого особисто йому кредиту ЗАТ КБ «ПриватБанк», а спільно проживати з позивачкою вони почали лише з 17 грудня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 вважав, що вказане нерухоме майно є його особистою власністю. Вказує також, що та обставина, що покупцем будинку є його племінник не може розцінюватися, як підстава для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Посилаючись на вказані обставини, відповідач ОСОБА_2 просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 скористався правом на подачу письмових пояснень, що надійшли на адресу суду 07 грудня 2022 року, в яких останній виклав свої заперечення проти позову ОСОБА_1 та зазначив про наступні обставини щодо заявлених позовних вимог. Пояснив, що 29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 на його ім`я була видана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за № 3505. На підставі вище зазначеної довіреності, діючи в інтересах ОСОБА_2 , 18 лютого 2021 року ним був підписаний договір купівлі-продажу житлового будинку. Предметом договору купівлі-продажу була оплатна передача (продаж) ОСОБА_2 у власність ОСОБА_3 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На момент підписання договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку ОСОБА_3 передав грошові кошти у розмірі 246 411 гривень на користь ОСОБА_2 , про що було зазначено в пункті 4 Договору купівлі-продажу житлового будинку. Вважає, що доводи позивача про те, що нотаріусом при посвідченні спірного договору купівлі-продажу порушено вимоги пункту 4 глави 1 розділу 2 Наказу Міністерства Юстиції України від 22.12.2012 року № 296/5 зі змінами, оскільки нотаріус не перевірив той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день вчинення правочину були одружені, - не відповідають дійсності, оскільки нотаріусом були проведені всі необхідні дії, в межах чинного законодавства, а саме встановлено, що будинок був придбаний відповідачем до укладення шлюбу, а тому підстав для відмови в реєстрації договору купівлі-продажу на момент вчинення нотаріальної дії не було.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 грудня 2022 року.

Розгляд справи 13 грудня 2022 року не відбувся в зв`язку з відсутністю електропостачання, судове засідання відкладено на 05 січня 2023 року.

В судовому засіданні 05 січня 2023 року було оголошено перерву до 23 січня 2023 року в зв`язку із зайнятістю головуючого судді у розгляді іншої справи.

Розгляд справи 23 січня 2023 року не відбувся в зв`язку з відсутністю електропостачання, судове засідання відкладено на 30 січня 2023 року.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Шкарупа Т.С. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач зазначила, що після подання до суду позову про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спільне майно ОСОБА_2 їй неодноразово погрожував, що вона у будинку мешкати не буде. Після укладення договору купівлі продажу ОСОБА_3 жодного разу до неї не приходив, виселитись з будинку не вимагав. На її думку договір купівлі-продажу є фіктивним.

Відповідач ОСОБА_2 у задоволенні позову просив відмовити, підтримавши доводи викладені ним у відзиві на позов. Також додав, що він брав кредит на купівлю будинку, а коли нічим було віддавати банку борг, то він позичив гроші у ОСОБА_3 . В подальшому йому нічим було віддавати борг ОСОБА_3 , тому він вирішив віддати борг, оформивши договір купівлі продажу будинку. Після продаж будинку, він його не звільняв, ОСОБА_3 від нього цього не вимагав. Вказав, що він дійсно не хотів, щоб позивачка проживала у даному будинку, оскільки у неї є ще й квартира.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Геріх М.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що договір вважає законним, оскільки його дядько ОСОБА_2 був винен йому гроші та не мав змоги віддати їх, тому дядько запропонував в рахунок боргу оформити договір купівлі продажу будинку, на що він погодився. Оформили довіреність на ОСОБА_4 , що останній виступив продавцем, бо ОСОБА_2 був зайнятий на роботі.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених ним у письмових поясненнях. Також пояснив, що з 2019 року він знайомий з ОСОБА_3 . Приблизно в 2020 році до нього звернувся ОСОБА_3 з пропозицією укладення договору купівлі продажу будинку його дядька і 18.02.2021 було укладено такий договір. Вони зібрали всі необхідні документи, у нотаріуса до документів питань не було. Про те, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі йому не було відомо.

Третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков І.М. в судове засідання не з`явився, учасники справи не заперечували щодо розгляду справи в його відсутність, тому судом було ухвалено проводити судовий розгляд без участі вказаної третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу положень ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2008 року, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року (набрало законної сили 27 серпня 2021 року) було розірвано (а.с. 25).

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року у справі №703/268/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд - задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 13-18).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року залишено без змін (а.с. 19-23).

Таким чином, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 листопада 2021 року по справі №703/268/21 набрало законної сили 21 квітня 2022 року.

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Таким чином, обставини, які встановленні вищевказаним рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, доказуванню у даній справі не підлягають.

Як вбачається із позову, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрований в реєстрі за № 563 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, здійснений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. номер запису про право власності 56686328 від 18 лютого 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 563, ОСОБА_4 , який діє за довіреністю та і інтересах ОСОБА_2 передає (продає), а ОСОБА_3 приймає у власність (купує) житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-41).

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №306010813 від 28 липня 2022 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 , підстава внесення запису: договір купівлі-продажу, серія та номер 563, виданий 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. (а.с.26).

За рішенням державного реєстратора Березняківської сільської ради Кривди І.В. № 64161735 від 13 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відмова обґрунтована наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме на момент подачі заяви ОСОБА_1 щодо реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, на даний житловий будинок зареєстровано право власності (номер запису про право власності 40615865) за іншою фізичною особою, ніж зазначено в рішенні Смілянського міськрайонного суду від 30 листопада 2021 року, наданого заявником ОСОБА_1 (а.с. 27).

Згідно довідки №597 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 09 листопада 2022 року головним спеціалістом Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по теперішній час зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , (а.с.57).

З копії ухвали судді про відкриття провадження у справі № 703/268/21 від 09 лютого 2021 року вбачається, що 25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , після відкриття провадження по справі № 703/268/21 за позовом ОСОБА_1 до нього про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, будучи обізнаним щодо предмету та підстав позову, здійснив відчуження спірного нерухомого майна - житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 року у справі №920/1771/14, від 30.11.2016 року у справі №910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статей 16, 203, 215 цього Кодексу для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 року у справі №6-806цс16.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідна правова позиція висловлена Верховного суду у постанові від 23.01.2019 року по справі № 442/3285/16-ц.

Аналогічна правова позиція закріплена в Постанові Великої палати Верховного Суду по справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) від 03.07.2019 року. Так, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Крім того, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Згідно п. 24 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є:

- введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників;

- свідомий намір невиконання зобов`язань договору;

- приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вирішуючи питання про наявність ознак фіктивності укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 18 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 563, суд також враховує правовий висновок Великої палати ВС, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц про те, що позивач управі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, передбачена в ст.228 ЦК України.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право створює презумпцію належності цього права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст. З ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною, а правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажі) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, що набрало законної сили. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19).

Суд враховує, що: 1) відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження спірного майна вже після пред`явлення до нього позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позов подано 25 січня 2021 року, тоді як договір купівлі-продажу укладено 18 лютого 2021 року; 2) майно відчужене на користь близького родича - племінника відповідача, - вказана обставина сторонами не заперечувалась; 3) після відчуження спірного майна у відповідача ОСОБА_2 відсутнє майно, яке підлягало поділу; 4) укладення договору купівлі-продажу не спричинило настання наслідків правочину, оскільки як позивач ОСОБА_1 так і відповідач ОСОБА_2 продовжують мешкати у будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи також не містять доказів, що відповідач ОСОБА_3 вчинив усі дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме виникнення права власності на вказаний будинок.

Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення поділу майна подружжя.

Тому такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними, та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення поділу спільної сумісної власності, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України).

Суд приходить до висновку, що укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажі об`єкту нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 563, після відкриття провадження у цивільній справі №703/268/21, є таким, що спрямовано на приховання вказаного нерухомого майна від виконання в майбутньому судового рішення про поділ майна, набутого під час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що у свою чергу свідчить про недійсність правочину, який порушує права позивача на фактичне повне виконання судового рішення.

Суд погоджується із доводами позивача та її представника та приходить до висновку, що ОСОБА_2 , знаючи, що позивачем до нього пред`явлено позов про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, набутого під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , міг передбачити для себе негативні наслідки щодо визнання за позивачем права власності на частину вказаного нерухомого майна, тому і здійснив його відчуження на користь ОСОБА_3 .

Зазначене дає підстави для висновку про те, що дії ОСОБА_2 направлені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від можливого виконання в майбутньому судового рішення про поділ майна, набутого під час проживання однією сім`єю із позивачем без реєстрації шлюбу.

Таким чином, сукупність встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку про те, що зміст оспорюваного договору не відповідає критеріям розумності та добросовісності, а сам договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, що суперечить вимогам частина п`ятої статті 203 ЦК України, яка містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та є підставою для визнання цього договору недійсним згідно з положеннями статей 215, 234 ЦК України.

Отже, вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 18 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 563, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на вказаний вище об`єкт нерухомості за відповідачем ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

За приписами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такого ж висновку Велика Палата Верховного СУДУ Дійшла у постанові від 04 вересня 2018 РОКУ у справі № 915/127/18.

Аналогічний висновок щодо поєднання способів захисту порушеного цивільного права (визнання недійсним договору купівлі-продажі та скасування запису про державну реєстрацію речового права) міститься у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20).

Відтак, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає, що запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. номер запису про право власності 56686328 від 18 лютого 2021 року, підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про компенсації судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які понесла позивач на правничу допомогу суду надано:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 79 від 11 жовтня 1993 року;

- договір про надання правничої допомоги б/н від 26 вересня 2022 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Шкарупою Т.С.;

- ордер серії СА №1026053 від 08 листопада 2022 року;

- розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу в загальному розмірі 9300 грн.;

- квитанцію б/н від 26 вересня 2022 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Шкарупі Т.С. 3000 грн. за надання правничої допомоги;

- квитанцію б/н від 29 листопада 2022 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Шкарупі Т.С. 6300 грн. за надання правничої допомоги;

- акт виконаних робіт від 13 грудня 2022 року.

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в заявленому розмірі, а саме на користь позивача ОСОБА_1 з відповідачів слід стягнути в рівних частках понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 9300 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить в рівних частках стягнути витрати понесені позивачем по оплаті судового збору.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на корить позивача підлягає стягненню в рівних частках сплачений позивачем судовий збір.

Як вбачається з квитанцій №0,0..1 від 28 липня 2022 року, № 0.0..1 від 28 липня 2022 року та № 0.0..1 від 23 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 при подачі до суду позовної заяви сплатила трьома платежами судовий збір на загальну суму 1984 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в даному випадку повинен бути сплачений, виходячи зі ставок судового збору, встановлених законом, як для вимог немайнового характеру за одну позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яка є основною позовною вимогою, а похідною від неї є вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності, зареєстрованого на підставі цього договору, відтак за вказану вимогу судовий збір не сплачується. Так, позивачу належало сплатити 992 грн. 40 коп. судового збору (за одну вимогу немайнового характеру), тоді як позивачем переплачено судовий збір на суму 992 грн. 40 коп., відтак сума судового збору, яка зайво сплачена позивачем при подачі позовної заяви відшкодуванню не підлягає.

Клопотань про повернення переплаченого судового збору до суду не надходило.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути в рівних частках судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 992 грн 40 коп. та витрат за надану правничу допомогу в сумі 9300 грн, а всього 10 292 грн. 40 коп., тобто по 5146 грн. 20 коп. з кожного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 202, 203, 204, 215-216, 234, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3- 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 223, 263-265, 268, 354 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, постановою Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009, постановою Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков Ігор Миколайович про визнання договору купівлі продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 563.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем номер запису про право власності 56686328 від 18 лютого 2021 року.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 992 грн 40 коп. та витрат за надану правничу допомогу в сумі 9300 грн, а всього 10 292 (десять тисяч двісті дев`яносто дві) гривні, 40 коп., тобто по 5146 (п`ять тисяч сто сорок шість) гривень 20 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2023 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Шкарупа Тетяна Сергіївна, діє на підставі ордеру серії СА №1026053 від 08 листопада 2022 року та згідно договору про надання правничої допомоги від 26 вересня 2022 року.

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Геріх Максим Анатолійович діє на підставі ордеру серії СА №1045478 від 30 січня 2023 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков Ігор Миколайович, адреса: Черкаська область, м. Сміла, вул. Незалежності, буд.24.

Головуючий: Ю. В. Крива