Справа № 343/1548/22
Провадження № 22-ц/4808/165/23
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Мальцевої Є.Є.,
суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,
секретар Працун В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 25 жовтня 2022 року, повний текст якого складено 26 жовтня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю як чоловік і жінка з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу в період з ІНФОРМАЦІЯ_4 до дня смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Заяву обґрунтовано тим, що з 05 листопада 2015 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу, в житловому будинку АДРЕСА_1 . Вона, її син від першого шлюбу ОСОБА_3 , 2006 року народження, та ОСОБА_2 проживали за вказаною адресою, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, але свої відносини не реєстрували в органах РАЦСу.
Від спільного проживання з ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_2 .
В період часу з 05 листопада 2015 року по день загибелі чоловіка вони спільно проживали з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина були пов`язані спільним побутом та мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов`язки.
Вони дбали про добробут сім`ї, придбавали все необхідне для дому. Чоловік матеріально забезпечував сім`ю. Вони несли спільні витрати по утриманні житлового будинку, по оплаті житлово-комунальних послуг, спільно обробляли город, а також у вільний від роботи час спільно разом з дітьми проводили час дозвілля та відпочинку.
ОСОБА_2 був мобілізований, проходив службу у військовій частині,безпосередньо брав участь у військових діях по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Херсонській області.
Під час перебування у відпустці з 18 липня 2022 року по 26 липня 2022 року ОСОБА_4 весь час проводив з нею та сином. Будучи на службі по мірі можливості надсилав її кошти, переказуючи їх на її картковий рахунок.
ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, загинув на війні в с.Нововознесенське Високопільського району Херсонської області. Тож, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне для призначення і виплати їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на отримання передбачених законом пільг та виплат як член сім`ї загиблого військовослужбовця.

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 25 жовтня 2022 року, повний текст якого складено 26 жовтня 2022 року, заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу в період з ІНФОРМАЦІЯ_4 до дня смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції однобічно розглянув справу, оскільки в рішенні не брались до уваги пояснення ІНФОРМАЦІЯ_7 як заінтересованої особи по справі та не досліджувались доводи, викладені в поясненні, а також не надавалась їм правова оцінка.
Звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а це вже спір про право.
Також вважає, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи.
З посиланням на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, зазначає, що показання свідків не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Також звертає увагу на відсутність копій фотокарток, які могли б слугувати як доказ спільних взаємовідносин , характерних для сім`ї.
Отже, сам по собі факт спільного проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю в період, за який заявник просить установити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року по 2022 року (по час смерті ОСОБА_2 ), у сукупності усіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Таким чином, апелянт вважає недоведеним факт спільного проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу з 2015 року по 02 вересня 2022 року, ведення сторонами у цей період спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, наявність усталених відносин, притаманних подружжю.
Просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявника відмовити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні. Просить залишити апеляційну скаргу заінтересованої особи без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року без змін.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не явився, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі №907/425/16 .
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, представник заінтересованої особи скористався правом на оскарження і надав у апеляційній скарзі власні доводи стосовно оскарженого рішення.
Виходячи з наведеного, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи те, що апелянт є юридичною особою, у склад якої входить юридична група, відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Також, про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, в якому зокрема зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне.
Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідна сукупність таких ознак як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.
Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 вказувала, що проживала однією сім`єю як чоловіка і жінка з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу в період з 05 листопада 2015 року до дня смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 06 вересня 2022 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 . Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).
В акті обстеження від 16 вересня 2022 року Оболонського старостинського округу вказано, що зі слів сусідів та самої ОСОБА_1 , вона проживала разом з ОСОБА_2 з 05.11.2015 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою АДРЕСА_2 та виховували спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство та побут, а також обробляли земельні ділянки, власником яких був ОСОБА_2 (а.с.10).
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 підтвердила обставини, на які посилалася заявник при зверненні до суду.
В матеріалах справи є фотографії, що також підтверджують ці обставини.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час його смерті, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім`єю з 2015 року і до смерті останнього, разом систематично вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, виховували дитину, дбали про утримання житла. Зазначене свідчить про те, що між ними як жінкою та чоловіком склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, та є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Для заявника встановлення факту проживання однією сім`єю породжує юридичні наслідки, вона зможе скористатися правом на оформлення одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця. Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її прав, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , на основі з`ясованих обставин і наданих доказів справи суд вважав, що заява підлягає задоволенню.
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу у зазначений в рішенні період до дня смерті ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги надані заявником неналежні докази факту проживання однією сім`єю, відхиляються колегією суддів, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд мотивував врахування кожного доказу.
Встановивши вищенаведені обставини, суд у взаємозв`язку зі ст. 3 СК України обґрунтовано встановив факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дня його смерті.
Неможливо також погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що в даному випадку існує спір про право, тому заяву необхідно було залишити без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Згідно з частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки (подружжя) без реєстрації шлюбу є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для отримання допомоги після смерті військовослужбовця, зокрема з метою наступного вирішення питання для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Під час розгляду справи заінтересована особа не заявляла про наявність будь-якого спору із заявником.
Не зазначено і в апеляційній скарзі, який саме існує з заявником спір на думку заінтересованої особи, про яке право, пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності якого суб`єктивного права, і які є особи, які перешкоджають у реалізації такого права, або претендують на подібні виплати чи інше.
Не знайшли також підтвердження матеріалами справи доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального права, оскільки зі справи вбачається, що судом 20 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, копію ухвали про проведення 27.09.2022 року підготовчого судового засідання невідкладно направлено з копією заяви і додатками заінтересованій особі. 27.09.2022 року учасники справи не явилися, справа призначена до розгляду на 07.10.2022 року. 07.10.2022 року представник заінтересованої особи до суду також не явився, розгляд справи відкладено на 24.10.2022 року, при цьому заінтересована особа повідомлена не тільки поштовим відправленням, яке було отримано 14.10.2022 року, але й через оголошення на сайті Судової влади. Заперечень заінтересована особа не надсилала, пояснення надійшли до суду 28.10.2022 року - після ухвалення оскарженого рішення.

Таким чином, в цілому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 315, 367, 368, 375, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 25 жовтня 2022 року залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Головуюча: Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський