КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у порядку ухвалення додаткового рішення)

09 березня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/576/22

Апеляційне провадження № 22-з/824/72/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвоката Васюка Миколи Миколайовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року заяву ТОВ «УК «Одеський бульвар» - задоволено частково. Закрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «УК «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Повернуто ТОВ «УК «Одеський бульвар» з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду, згідно платіжного доручення № 1270 (№ 11) від 30 листопада 2021 року у розмірі 1 135,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено (а.с. 51-54).

28 липня 2022 року представник ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. звернувся до судуз апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині повернення судового збору, повернути ТОВ «УК «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2 270,00 грн.,в іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін та судові витрати покласти на відповідача (а.с. 57-67).

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - задоволено частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року - скасовано в частині розміру стягнення судового збору та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Повернуто ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду згідно платіжного доручення № 1270 (№ 11) від 30 листопада 2021 року у розмірі 2 270 грн. (а.с. 88-91).

01 жовтня 2022 року представник ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на подання заяви, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 96-114).

У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд заяви судом 22 грудня 2022 року, 19 січня 2023 року, 09 лютого 2023 року та 09 березня 2023 року за зазначеною адресою реєстрації його місця проживання, місцезнаходження майна (квартири) щодо якого виникла заборгованість, телефонограмою на оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. Остання поштове повідомлення відповідача ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) до суду від вказаної особи не надходили (а.с.120-154).

Таким чином, судом вжито усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд заяви апеляційним судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 5 ст. 130,ст. 131, ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що строк на подання заяви підлягає поновленню, а заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. просив судові витрати покласти на відповідача, визначивши попередній розмір судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 10 000,00 грн. (а.с. 57-61).

Постанову Київського апеляційного суду було прийнято 22 вересня 2022 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на правничу допомогу було направлено до апеляційного суду 01 жовтня 2022 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 96-114).

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. просив поновити строк на подання заяви посилаючись на те, що отримав копію постанови 29 вересня 2022 року, на підтвердження чого надав копію поштового конверта з номером відстеження поштового відправлення (а.с. 103).

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ЦПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Із правового аналізу норм статей 126, 127 ЦПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року прийнято за відсутності учасників справи, яку заявник отримав 29 вересня 2022 року та 01 жовтня 2022 року подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Наведені заявником обставини і докази свідчать про поважність причин пропуску строку на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, що є підставою для поновлення такого строку, враховуючи, що при зверненні до суду апелянт заявляв про стягнення витрат на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Васюк М.М. надав до суду ордер на надання правничої (правової допомоги); договір про надання правової допомоги № 17 від 10 березня 2021 року, укладений між АО «ВР Партнерс» та ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар»; додаток № 37 до договору від 21 липня 2022 року, акт наданих послуг від 29 вересня 2022 року, звіт про обсяг наданих послуг від 29 вересня 2022 року (а.с. 66, 104-111).

З додатку № 37 до договору про надання правової допомоги від 21 липня 2022 року вбачається, що сторони погодили розмір гонорару за надання послуг складається з загальної кількості годин, витрачених на надання послуг, 1 год. коштує 1 000,00 грн. Гонорар за цим договором сплачується клієнтом протягом 30 робочих днів з дати набрання чинності судового рішення у справі на підставі виставленого рахунку (а.с. 109).

Згідно з актом наданих послуг від 29 вересня 2022 року адвокатським об`єднанням надано наступну правничу допомогу: проведення правового аналізу наданих клієнтом документів, аналіз законодавчої бази, вивчення судової практики, аналіз оскаржуваної ухвали, підготовка та подання апеляційної скарги - 9 500,00 грн. (9,5 год.), підготовка та подання заяви - 500,00 грн. (0,5 год.), загальна вартість наданих послуг 10 000,00 грн. (а.с. 110).

Перевіривши наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог процесуального права, відповідно до встановлених судом обставин справи, враховуючи підстави апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року заяву ТОВ «УК «Одеський бульвар» було закрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «УК «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору, оскільки відповідач погасив борг (а.с. 51-54).

Проте суд першої інстанції при вирішенні питання про повернення з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» не врахував положення п. 5 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та мав повернути судовий збір з державного бюджету у повному розмірі, а тому в цій частині ухвала суду була скасована постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року.

Тобто ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року переглядалася апеляційним судом за апеляційною скаргою представника ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвоката Васюка М.М. лише в частині повернення сплаченого судового збору з державного бюджету, а в іншій частині оскаржувана ухвала не оскаржувалась.

Оскільки провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Тобто звернення до суду з апеляційною скаргою представника ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвоката Васюка М.М. було спричинено не діями відповідача ОСОБА_1 , а висновком суду першої інстанції, який закривши провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України повернув позивачу не всю суму сплаченого судового збору. Водночас. суд апеляційної інстанції зауважив, що звернення ТОВ «УК «Одеський бульвар» із зазначеним позовом було обґрунтовано наявною заборгованістю, яка відповідачем була погашена після пред`явлення позову позивачем.

Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, суд апеляційної інстанції висновує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Звернувшись до суду із зазначеним позовом, представник позивача ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. заявив розрахунок витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. (а.с. 1-6, 30-44).

Відповідно до положень частини третьої ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року про закриття провадження у цій справі стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 51-54).

В апеляційній скарзі представник ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвокат Васюк М.М. просив скасувати оскаржувану ухвалу лише в частині повернення судового збору, повернути ТОВ «УК «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2 270,00 грн., в іншій частині оскаржувану ухвалу просив залишити без змін та визначивши 10 000 грн. судових витрат (витрати на правничу допомогу) в суді апеляційної інстанції, просив покласти їх на відповідача. (а.с. 57-67).

У рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановивши, що в апеляційному порядку була переглянута ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року про закриття провадження у справі лише в частині повернення районним судом позивачеві не в повному обсязі сплаченого останнім судового збору з державного бюджету, а в іншій частині оскаржувана ухвала апелянтом не оскаржувалась, суд апеляційної інстанції, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, дійшов висновку, що визначений позивачем розмір 10 000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у цій справі (9374.28 грн.).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів вважає завищеною суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., яку заявник просив стягнути з відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки такий розмір не відповідає складності справи (оскарження ухвали суду першої інстанції в частині повернення судового збору у розмірі 2270,00 грн.), не відповідає наданому адвокатом обсягу послуг в апеляційному суді та витраченому часу (написання апеляційної скарги та заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому в судове засідання до апеляційного суду адвокат не прибув) та не відповідає критерію розумності.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, суд визначає до стягнення суму витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000,00 грн., яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на вищезазначене, оскільки витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції доведені, колегія суддів дійшла висновку про стягнення 1 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар».

Згідно з ч. 5 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Поновити строк представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвокату Васюку Миколі Миколайовичу на подання заяви про ухвалення додаткового рішення

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - адвоката Васюка Миколи Миколайовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» () - 1 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 березня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова