ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1388/23 Справа № 229/3666/18 Суддя у 1-й інстанції - Грубинка О.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи
позивач ОСОБА_1

відповідачі: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1

третя особа без самостійних вимог - Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Міністерства оборони Українина рішення Дружківського міського суду Донецької облоасті області від 18 листопада 2021 року, ухваленого суддею Грубником О.М. в м.Дружківка Донецької області, повний текст судового рішення складено 18 листопада 2021 року, -

УСТАНОВИВ

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.09.2017 року, прапорщика ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Його вина полягала у тому, що він 22.11.2015 року, приблизно о першій годині, займаючи посаду головного сержанта розвідувального взводу військової частини (польова пошта НОМЕР_2 ), маючи при собі вогнепальну зброю (джерело підвищеної небезпеки) пістолет Макарова « ГТ 7582 », знаходився у приміщені кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник конфлікт з відвідувачем цього кафе - позивачем. Після цього, ОСОБА_2 вийшов з приміщення кафе, і не маючи передбачених ст.22 Статуту внутрішньої служби ЗС України привидів на застосування зброї, порушуючи правила поводження зброєю, діями з метою спричинити ОСОБА_1 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості, дістав з кобури ввірену йому вищевказану зброю та умисно, двічі, вистрілив із неї у потерпілого, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувальний вирок відносно ОСОБА_2 набрав законної сили.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертної комісією ОСОБА_1 з 01.04.2018 року встановлено третю групу інвалідності.

Висновком про умови та характер праці: протипоказана тяжка фізична праця та тривале пересування й перебування на ногах. Тобто, було встановлено, що ОСОБА_2 порушив положення Конституції України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту, і, як наслідок, були допущені порушення з боку посадових осіб - Міністерства оборони України: військовослужбовці недотримуються правил поводження з вогнепальною зброєю, у результаті чого ОСОБА_2 прибув до вищезазначеного питного закладу зі зброєю та незаконно її застосував.

Вказані дії спричинили ОСОБА_1 моральні страждання, закріплені в ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави.

Окрім цього, внаслідок отриманої травми, ОСОБА_1 змушений буде систематично проходити курси лікування як медикаментозного так і санітарно-курортного лікування, що призведе до погіршення його майнового стану. Позивач, згідно норм сімейного законодавства, повинен утримувати та піклуватися за своїми літніми батьками, ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_4 (матір), які перебувають на «Д» обліку з хронічними захворюваннями в Очеретинській амбулаторії. Єдиними видами їх доходу є пенсії, будь-яких інших прибутків не мають. Інших родичів, які могли б про них подбати, також не має.

Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку моральної компенсації. Однак, ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду у 500000,00 грн. Остання складається із перенесеного страждання від отриманого каліцтва, довгочасного (систематичного) лікування, болю та інших зусиль, які позивач доклав.

У досудовому порядку спір врегульовано не було.

Так, 25.07.2018 на адресу Міністерства Оборони України направлена претензія №1 з пропозицією врегулювання спору.

30.07.2018 року претензію Міністерство Оборони отримало, але відповідь не направило.

Просив суд стягнути з Міністерства Оборони моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач Міністерство оборони України, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріаліального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому скаржник зазначає, що Міноборони є неналежним відповідачем по справі, оскільки військовослужбовець ОСОБА_2 , який вчинив кримінальне правовопорушення щодо ОСОБА_1 ніколи не проходив військової служби на посадах в Міністерстві оборони України, а проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , яка є підрозділом (входить до складу) військової частини НОМЕР_3 (на даний час А0536), пістолет Макарова номер « НОМЕР_4 » перебував на обліку та відповідальному матеріальному зберіганні у військовій частині НОМЕР_3 (на даний час А0536), тому ці обставини виключають цивільно-правову відповідальність Міноборони як центрального органу виконавчої влади, передбачену ст.1174 ЦК України, оскільки Міноборони не може відповідати за тими зобов`язаннями, які згідно Закону покладаються на військову частину.

Відповідач вказує, що володільцем джерела підвищеної небезпеки пістолет Макарова номер « НОМЕР_4 » є військова частина польова пошта НОМЕР_3 (на даний час А0536), яка має статус юридичної особи, вид діяльності діяльність у сфері оборони, то Міністерство оборони не є та не може бути належним відповідачем по даній справі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №243/10982/15-ц, провадження №14-81 цс 18.

Окрім того, скаржник наголошує на тому, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.09.2017 та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2018 по справі №229/2452/16-к, яким було засуджено ОСОБА_2 встановлено, що останній в день події злочину 22.11.2015 приблизно о 01.00 год. проводив своє дозвілля у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не виконував жодних обов`язків військової служби, тобто завдання позивачеві шкоди відбулося не у зв`язку з виконанням ОСОБА_2 обов`язків військовослужбовця, тому відсутні підстави для покладення на Міністерство оборони України або військову частину НОМЕР_1 відповідальності за наслідки вчинення засудженим військовослужбовцем злочину, відсутні.

Також відповідач звертає увагу на те, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.09.2017 з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 вже була стягнута моральна шкода в розмірі 100 000 грн., яка ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2018 була збільшена до 200 000 грн., тому, враховуючи те, що позивачеві вже була відшкодована моральна шкода з винної особи, завдана кримінальним правопорушенням, підстав стягнення моральної шкоди повторно немає.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення моральної шкоди з Міністерства оборони України, з огляду на таке.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 22 листопада 2015 року приблизно о 01 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_2 разом із військовослужбовцем ОСОБА_6 знаходився в кафе «Міраж», за адресою: АДРЕСА_1 , де також проводили своє дозвілля цивільні особи ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

В цей час в приміщенні вищевказаного кафе між потерпілим ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, після якого обвинувачений та потерпілий вийшли з кафе на вулицю.

В цей же день, 22 листопада 2015 року, приблизно о 01 год. 10 хв. біля кафе «Міраж» у потерпілого ОСОБА_1 , який проходив повз обвинуваченого ОСОБА_2 , знову виник словесний конфлікт з останнім, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, дістав з кобури пістолет ОСОБА_8 , який був у нього при собі, та зробив один постріл в область лівої ноги потерпілого ОСОБА_1 , заподіявши останньому кульове поранення лівої стопи, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Далі, обвинувачений ОСОБА_2 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи з єдиним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , діючи умисно, зробив другий постріл з пістолету Макарова в область правої ноги потерпілого ОСОБА_1 , заподіявши останньому кульове поранення правого стегна з відкритим багатоуламковим переломом правої стегнової кістки зі зміщенням, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, після чого з місця вчинення злочину зник.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року №229/2452/16-к, №1-кп/229/82/2017 ОСОБА_2 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто матеріальну шкоду, завдану скоєним злочином у розмірі 23 047 грн.77 коп. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.00 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2018, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 було задоволено частково. Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_2 змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. В решті вирок залишено без змін.

Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 м.Краматорська серії АВ № 0704908 від 23 травня 2018 року, ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року (внаслідок загального захворювання) встановлено ІІІ групу інвалідності. Висновок про умови та характер праці: протипоказана тяжка фізична праця, тривале пересування та перебування на ногах (а.с.08).

Позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Ясинуватське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності. За період з січня 2018 року по березень 2018 року її розмір склав 5843,49 грн. (а.с.09).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що внаслідок протиправних дій, позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки ушкодження здоров`я надало йому душевних переживань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, лікування, внаслідок дій сержанта розвідувального взводу Військової частини (польова пошта НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , позивач став особою з інвалідністю, батьки позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є пенсіонерами, перебувають на «Д» обліку в Очеретинській амбулаторії, мають ряд хронічних захворювань (церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертонія, цукровий діабет та ін.), під час вказаних подій, стан їх здоров`я похитнулось в гіршу сторону, та з урахуванням цих обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_1 , характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, тривалість лікування, встановлення інвалідності, стягнув з Міністерства Оборони України та Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами скаржника викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема зброї, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також ЗСУ).
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Отже, відповідальність за заподіяну військовим майном шкоду повинна нести військова частина, а не Міністерство оборони України, оскільки саме вона є володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами Міністерства оборони України про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.
Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення наведених вище правових норм, суд першої інстанції стягнув на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду з неналежного відповідача Міністерства оборони України.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі №642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду Військовою частиною та позивачем ОСОБА_1 в частині розміру моральної шкоди не оскаржується і у цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, судовеі рішення скасувати в частині позовних вимог до Міністерства оборони України та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
При зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою Міністерством оборони України було сплачено судовий збір в розмірі 3153 грн. (а.с.183, т.2)
Відповідно до положень ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Понесені Міністерством оборони України судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3153 грн., сплачені 01 лютого 2022 року за платіжним дорученням №248/54 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог, заявлених до Міністерства оборони України скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені Міністерством оборони України судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3153 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні), сплачені 01 лютого 2022 року за платіжним дорученням №248/54.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: