Справа № 331/4180/22
Провадження № 2/331/318/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- Морозова В.С.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання незаконниим та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на работі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в листопаді 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд : визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору ПАТ «Запоріжжяобленерго» без дати та номеру про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строкового трудового договору; стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.09.2022 року по день постановлення рішення; поновити її на роботі в Бердянському МРРЕМ ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді обліковця, на умовах укладеного строкового трудового договору від 14.09.2020 року , уклавши додаткову угоду до строкового трудового договору від 14.09.2020 року, з 15 вересня 2022 року; стягнути з відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала в трудових відносинах з 10.07.2012 року з ПАТ «Запоріжжяобленерго» у Бердянському міжрайонному районі електричних мереж» на посаді обліковця, на контрактній основі.

Контракт з позивачем укладався, починаючи з 10.07.2012 р. кожний рік, або продовжувався існуючий на рік або два роки. Останній контракт було укладено 14.09.2020 року.

11.09.2022 року секретар відповідача у телефонному режимі повідомила позивача про звільнення, та надіслала копію наказу без дати на номеру та підпису керівника та печатки відповідача про звільнення відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України з 14.09.2022 року.

Окрім того, трудову книжку з записом про звільнення відповідач їй не надав.

Позивач ОСОБА_2 повідомила відповідача про те, що з відповідним наказом не погоджується, щодо звільнення заперечує та вважає такий наказ сумнівним, бо він не оформлений належним чином та у будь якому разі вона з наказом не погоджується . Вона є інвалідом 2 групи, у зв`язку зі звільненням втратила стабільний дохід, має на утриманні матір пенсіонерку.

Відповідач не повідомив позивача про те, що у зв`язку з тим, що термін дії укладеного з нею строкового трудового договору закінчується, згідно ч.2. ст.36 КЗпПУ вона буде звільнена, також не було запропоновано працевлаштування на іншу посаду. Позивачу не надані належні документи про звільнення: ані оформлений наказ , ані трудова книжка. Позивач вважає, що вказаний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при його виданні відповідачем було допущено низку порушень трудового законодавства: згідно з ч.2 ст.39-1 КЗпП трудові договори, що були переукладені один чи кілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Фактично організація виробництва і праці не змінювалась, вона не повідомляла відповідача про те, що відмовляється від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; роботодавцем не повідомлено, які конкретно істотні зміни умов її праці будуть вводитись; з будь-якими розпорядчими документами, що стосуються змін в організації виробництва та праці та/або істотних змін умов праці, її не ознайомлювали.

Позивач вважає, що відповідач порушив права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим звертається до суду і просить визнати незаконним та скасувати наказ.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" , в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На теперішній час термін дії воєнного стану в Україні подовжено .

Відповідно до наказу № 75 від 25.04.2022 року «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 липня 2022 року Бердянська міська територіальна громада Запорізької області входить в перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних дій, та перебувають в тимчасовій окупації.

Отже, відповідач не запропонував позивачу іншу посаду, в такий важкий для країни та її мешканців час, кинув на призволяще, хоча позивач виявила бажання працювати в любому відділенні ПАТ «Запоріжжяобленерго», з відповідним виїздом до нового місця роботи.

Скрутне становище, в якому опинилась позивач в зв`язку з рішенням відповідача про звільнення її з посади, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона є інвалідом 2 групи загального захворювання, потребує коштів на регулярне лікування.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року по справі відкрито провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити , посилаючись на те, що ПАТ «Запоріжжяобенерго» було видано оскаржуваний наказ про звільнення у відповідності до приписів чинного законодавства, і підстави для його скасування відсутні.Також, у відзиві представник відповідача зазначив , що позивачем не надано доказів того, шо трудові договори, які були укладені між сторонами, були укладені на невизначений строк.

У вступному слові представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 3292-к від 09.08.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_2 було прийнято на роботу до ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду обліковця Бердянського міськрайонного району електричних мереж за строковим трудовим договором з 10.08.2018 по 10.08.2020.

Відповідно до наказу № 3383-к від 07.08.2020 про припинення трудового договору , позивача було звільнено 10.08.2020 у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2.ст.36 КЗпП України.

В подальшому, відповідно до наказу № 3947-к від 11.09.2020 про прийняття на роботу, ОСОБА_2 прийнято на роботу до ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду обліковця Бердянського МРРЕМ за строковим трудовим договором з 14.09.2020 по 14.09.2022.

12.09.2022 видано наказ № 4437-к про припинення трудового договору , яким ОСОБА_2 звільнено з 14.09.2022 у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2.ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 703/2695/19 (провадження № 61-14979св20) вказано, що:

«відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Верховний Суд зазначає, що укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у справі №757/34139/18-ц (провадження №61-6954св19) вказано, що:

«відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго» саме на умовах строкового трудового договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між виданням наказу № 3383-к від 07.08.2020 про припинення трудового договору із ОСОБА_2 10.08.2020 та прийняттям Позивача на роботу з 14.09.2020 прийшов щонайменше один місяць, в зв`язку з чим підстави вважати, шо трудові договори, які були укладені між позивачем та відповідачем були укладені на невизначений строк відсутні.

Також, суд зазначає, що при укладенні трудового договору сторонами було узгоджено строк дії трудового договору - з 14 вересня 2020 року по 14 вересня 2022 року включно, а також умови про те, що позивача прийнято на роботу за строковим трудовим договором .

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_2 на укладення строкового трудового договору підтверджується наказом (розпорядженням) № 3947-к від 11 вересня 2020 року роботодавця, в якому вказано, що працівника прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору із зазначенням відповідного строку його дії, з яким позивача ознайомлено під підпис.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її волевиявлення на момент укладання цього договору не відповідало її внутрішній волі.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність підстав, які виключають можливість звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП, позовні вимоги в частині визнання незаконниим та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на работі задоволенню не підлягають.

Також , з огляду на те, що судом не встановлено порушення прав позивача, підстав для покладення на відповідача згідно ст. 235 КЗпП України обов`язку виплатити працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу, немає.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки в ході розгляду справи не встановлено порушення з боку ПАТ «Запоріжжяобленерго» трудових прав ОСОБА_2 , підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень відсутні.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання незаконниим та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на работі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 30 січня 2023 року.

Суддя: