РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023

м.Харків

Справа № 639/3848/18

провадження 2/639/10/23

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_1

представник відповідача-Левицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», 3 особи- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки за кредитним зобов`язанням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ( далі ПАТ КБ) «ПриватБанк», 3 особи- ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки № НАFPLON06072/DPI від 07.08.2014 р. за кредитним зобов`язанням ОСОБА_3 , на підставі положень ст.. 225 ЦК України, у зв`язку з відсутністю у позивача на момент укладання договору необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення таких правочинів.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 07.08.2014 р. її сусідка ОСОБА_3 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, за умовами якого отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 239117, 08 грн. на реструктуризацію за іншим договором про надання банківських послуг.У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 позивач уклала з Банком договір поруки. У 2018 р. ОСОБА_2 дізналася про невиконання ОСОБА_3 укладених кредитних договорів та про рішення Жовтневого районного суду м.Харкова за 2016 р. про солідарне стягнення з них 312 335,21 грн. заборгованості. Як зазначає позивач, вона є хворою людиною і взагалі не повинна була підписувати будь-які договори самостійно, оскільки страждає на психічне захворювання, періодично проходить лікування, перебуває на обліку.

Представник відповідача- ПАТ КБ «ПриватБанк» проти позову заперечував, стверджуючи, що підписуючи договір поруки з позивачем сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, ОСОБА_2 має життєвий досвід, незакінчену вищу освіту, навчалася, займалась підприємницькою діяльністю, мала дохід, передавала в оренду свою квартиру та не надала суду належних доказів, за яких не розуміла своїх дій та наслідків невиконання ОСОБА_3 своїх кредитних зобов`язань.Висновок судово-психіатричної експертизи не встановив її недієздатність у 2014 р., а посилався на те, що позивач не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними без конкретизації в якій саме мірі . Захворювання ОСОБА_2 характеризується тільки періодичним її депресивним станом, але вона залишається активною, має продуктивне спілкування, не виявляла психотичної симптоматики і на момент її огляду. Крім того, представник відповідача просить звернути увагу на те, що позивач подала позов тільки тоді, коли в межах виконавчого провадження накладено арешт на її однокімнатну квартиру у 2018 р. і вона підлягала продажу на прилюдних торгах.

Відповідачем подані також пояснення по справі та заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 , яка аргументована тим, що перебіг позовної давності про визнання правочину недійсним почався за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Вся інформація позивачу надана у 2014 р., жодних перешкод Банк не чинив в її отримання на протязі усього часу з моменту укладення оспорюваного правочину (т. 1 а.с. 127-128, т. 2 а.с.12-14).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.02.2022 р., за клопотанням ОСОБА_4 , який в процесі примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ АК «ПриватБанк» і проведенні електронних торгів придбав належну боржнику квартиру , його залучено до участі у справі в якості третьої особи, оскільки рішення суду може в подальшому вплинути на його права, як власника ( т. 2 а.с. 50-51).

3 особи- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістили, письмових пояснень щодо предмета спору або відзиву не подали.

Ухвалами Жовтневого районного суду м.Харкова від 31.07.2018 р. та 10.08.2018 р. відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяв про забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну кв. АДРЕСА_1 . Постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2018 р. ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.08.2018 р. залишена без змін ( а.с. 47,67, 120-123).

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , заборону вчиняти будь-кому і будь-які дії, направлені на перереєстрацію права власності, відчуження, передачу в заставу, обмін, реєстрацію третіх осіб, реєстрацію і перереєстрацію будь-яких речових прав на це майно, виставлення його на публічні торги як об`єкт, на який звертається стягнення кредитної заборгованості ухвалою суду від 22.11.2021 р. відмовлено. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.11.2022 апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу суду першої інстанції залишена без задоволення ( т. 2 а.с.2-3).

Задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів ухвалою суду від 12.09.2018 р. , пропризначення по справі судово-психіатричної експертизи та зупинення провадження до отримання її результатів ухвалою суду від 15.02.2019 р. ( а.с. 83-84, 149-151).

Ухвалою суду від 15.06.2019 р. поновлено провадження у справі після отримання з КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» висновку про необхідність проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ( а.с. 159).

Судом 11.11.2019 р. призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза і зупинено на час проведення експертизи провадження у справі ( а.с. 174-176).

У зв`язку з повернуто матеріали цивільної справи без проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи через неявку на виклики ОСОБА_2 , а також не проведення з 01.04.2020 р. стаціонарних судово-психіатричних експертиз, ухвалою суду від 30.06.2020 р. поновлено провадження у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.10.2020 р. задоволено повторне клопотання позивача і призначена судово-психіатрична експертиза,проведення якої доручено експертам Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради. Після надходження висновку експертів поновлено ухвалою суму від 02.11.2021 р. провадження у справі ( а.с. 187,202-204,227).

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

07.08.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № HAFPLON06072 , за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 239 117,08 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеним між позивачем та нею. Зобов`язання позичальника за забезпечувались договором поруки №HAFPLON06072/DР1 від 07.08.2014 р., договором поруки № HAFPLON06072/DР2 від 07.08.2014 р., договором застави № HAFPLON06072/DZ від 07.08.2014 р. За договором поруки №HAFPLON06072/DР1 від 07.08.2014 р., укладеним між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач є поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором ( а.с. 12-21).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.06.2016 р. задоволені частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в погашення заборгованості за кредитним договором № НАFPLON06072 від 07.08.2014 р. - 299 381 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 2245 грн. 36 коп. з кожного відповідача. 16 травня 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 12.07.2018 р. у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмолено і 24.07.2018 позивач пред`явила позов про визнання недійсним договору поруки ( а.с.22-30).

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.04.2018 р. відкрито виконавче провадження № 56171920, накладено арешт на майно боржника , проведено 27.09.2021 р. електронні торги з продажу належній ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_4 ( а.с. 58-66, т. 2 а.с. 31-33).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки ОСОБА_2 посилається на статтю 225 ЦК України, якою встановлено що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану ОСОБА_2 на момент укладення правочину судом, за клопотанням позивача, відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначалась судово-психіатрична експертиза .

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №10 від 27.07.2021 р. у період часу, що відноситься до укладання договору поруки ОСОБА_2 виявляла і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання у формі біполярного афективного розладу. На це вказують анамнестичні відомості, дані матеріалів цивільної справи, медичної документації, що свідчать при виникнення у позивача з 1999 р. чітко окреслених, часто повторюваних і тривало протікаючих фазних станів розладів настрою ( афекту), супроводжувані зміною загального рівня активності, що зумовило її госпіталізації в психіатричну лікарню, нагляду на обліку у психіатра. ОСОБА_2 виявляла і даний час виявляє становлення інтермісії при біполярному афективному розладі, на що вказує відповідно постійний рівень настрою, відсутність виражених афективних хвилювань при деякій нестійкості уваги, емоційній неврівноваженості, легковажній оцінці ситуації та усього стану. Зазначені зміни психіки, наявні при цьому хронічному психіатричному захворюванню виражені в такій мірі і супроводжуються такими розладами пам`яти, мислення, критики, що позбавили її здатності повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період укладання договору поруки від 07.08.2014 р. ( а.с. 223-225).

Матеріалами справи підтверджено що ОСОБА_2 закінчила 3 курси ХАДІ, за спеціальності інженер-проектувальник, працювала інженером, різноробочою, розпочинала бізнеси, мала дохід, брала в борг гроші, у 2009 р. придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , яку здавала в оренду, до 2018 р. працювала, в подальшому визнана інвалідом Ш групи, у 2020-П групи. Позивачем надані висновки лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу за період з 18.02.2020 до 01.03.2022 р.

Таким чином, судово- психіатричною експертизою встановлено, що ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься укладання договору поруки від 07.08.2014 р. не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними.

Разом з тим, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має існувати лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях щодо не повної міри усвідомлення ОСОБА_2 своїх дій.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

Такі правові висновки є незмінними та були неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах: від 26 травня 2021 року у справі № 639/348/17, від 16 травня 2022 року у справі № 127/8183/19, від 13 жовтня 2022 року у справі № 757/28174/18-ц, від 27 жовтня 2022 року у справі № 355/899/18.

За положеннями частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого стану в період укладання договору поруки у 2014 р. і як зазначено у відомостях, отриманих при дослідженні поданих на експертизу об`єктів, що стосується психічного стану, ОСОБА_2 з 2012 р. по 2018 р. на стаціонарному лікуванні не перебувала, до лікарів не зверталась, знаючи проблему з кредитом детальніше згадати стан хвороби в момент підписання договору не могла, активно стала спостерігатись у лікарів-психіатрів з травня 2018 р., безпосередньо перед зверненням до суду з позовом.

З урахуванням оцінки зазначеного висновку судово-психіатричної експертизи, доводів сторін в їх сукупності, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачкою наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним оспорюваного правочину .

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц зазначено, що:«згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту» .Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права треба оцінювати, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи зумовить задоволення такої вимоги дійсний захист інтересу позивача ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 71).

У січні 2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про погашення заборгованості за кредитним договором.

Отже, після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги. Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель, будучи належним чином повідомленою про час, місце і день розгляду справи, мав можливість ефективно захистити своє право саме у справі про стягнення заборгованості.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки за кредитним зобов`язанням- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач- Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» ( , м.Київ, вул.Грушевського, 1Д);

3 особи- ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

- ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 27.01.2023 р.

СУДДЯ -