Номер провадження: 22-ц/813/7422/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Стахової Н.В.

суддів Коновалової В.А., Лозко Ю,П.

при секретарії Буцелавської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса у залі судових засідань в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року, ухваленого у складі судді Свяченої Ю,Б. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі відповідач) із позовною заявою, уточнивши яку, посилався на те, що 20 лютого 1982 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ними, про що 20 лютого 1982 року складено відповідний актовий запис № 84. За час шлюбу, як зазначає, позивач, у 1997 році, подружжям за спільні кошти була придбана квартира за адресою : АДРЕСА_1 та зроблений відповідний ремонт.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачкою.

Зважаючи на те, що між ними не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке на думку позивача, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, останній вирішив звернутися до суду щодо вирішення зазначеного спору та просив визнати спільним сумісним майном подружжя,. квартиру АДРЕСА_1 , та розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнати за ним право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 визнати, право приватної власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від 03 серпня 2023 року про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 7457 гривень 86 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Луценко О.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що згідно з ч. 1 ст. 213 ЦПК України, суд під час розгляду справи, повинен безпосередньо дослідити докази у справі, проте, суд в порушення ч.1 ст. 213, ст. 229, ст. 235 , ч.1,8 ст. 279 ЦПК України не встановив порядок дослідження доказів та не дослідив під час розгляду справи жодного письмового доказу, формально зазначивши в рішенні суду про їх дослідження у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними в матеріалах справи. Відмовляючи у задоволенні позову, суд в мотивувальній частині послався на працевлаштування позивача та зазначив, що з 1992 року по 2005 рік немає відомостей про його працевлаштування, критично віднісся до наданих фотокарток на підтвердження його працевлаштування за трудовими контрактами моряком, оскільки не зміг встановити місце та за який період були здійснені дані світлини. Між тим на аркуші справи 123 вбачається, що фотокартка містить дату 2004 рік, що і є підтвердженням, що він працював з 1992 року мотористом, механіком у Дунайському пароплавстві, ЧМП і це кореспондується з тим, що на початку ліквідації ЧМП він, маючи таку професію, працював за контрактами моряком. З відповідачкою він перебував у шлюбі з 20 лютого 1982 року по 23 червня 2021 року. За час шлюбу у 1997 році ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , був зроблений дорогий ремонт, але вказана квартира була зареєстрована на відповідачку. Він же у період з 1992 року по 2005 рік працював, виконуючи обов`язки донкермана, як правило по шість місяців в морі, та привозив 10000 доларів США. Крім того, матеріальну допомогу він надавав і донці відповідачки, а саме їй була куплена квартира в Одесі, та навіть після її переїзду до Австралії матеріальна допомога не припинялась. Грошові кошти після продажу квартири АДРЕСА_3 також були передані відповідачкою своїй доньці. У спірній квартирі вони з відповідачкою проживали разом до вересня 2020 року, доки остання не вигнала його з зазначеної квартири, в якій залишилися його особисті речі. Тільки по приїзду працівників поліції конфлікт був вирішений, йому було повернуто паспорт. 26.01.2022 до Приморського районного суду м. Одеси було подане клопотання про долучення до матеріалів справи квитанцій про направлення рекомендованого листа до ЗАО «БАЛТИ РОУЕ ІНТЕРНЕШНА» у м. Новоросійськ, але відповіді він так і не отримав, тому ним було долучено копії сторінок його паспорту, з яких вбачається що у період з 31.07.1996 року по 20.12.2002 року йому були видані посвідчення (паспорт моряка) за №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Отже відповідачка не надала суду жодного доказу, що спірна квартира куплена за її особисті кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 , в особі адвоката Шараг О.В., посилаючись на норми Сімейного Кодексу України та судову практику, зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року шлюб з позивачем було розірвано. 12 грудня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено на Одеській муніципальній біржі договір купівлі- продажу нерухомого майна № Н-00184/97, а саме квартири АДРЕСА_4 , яка згідно договору купівлі -продажу була придбана за 26 000 грн. Вказану квартиру було зареєстровано за нею в КП «ОМБТІ та РОН» 18.12.1997 за № 166. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 визнано дійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 за № -00184/97 від 12 грудня 1997 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 274472117 від 13 жовтня 2021 року її право власності було зареєстровано 11 жовтня 2021 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 60929890 від 13.10. 2021 Сімейне законодавство чітко розмежовує майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка та майно, що об`єктом спільної сумісної власності. Отже, норму статті 60 СК України застосовано правильно. Позивач зазначає, що за період спільного подружжя за їх спільні кошти було придбано спірну квартиру, оскільки останній працював з 30 серпня 1977 року в Дунайському пароплавстві на транспортних судах на посаді моторист, механік до вересня 1992 року. Інших відомостей щодо трудової діяльності позивача матеріали справи не містять. Реєстрація за нею квартири відбулася з тих підстав, що кошти на придбання нерухомого майна були її особистою власністю. Крім того, вказаний договір не містить відомостей, що позивач надав згоду на придбання вказаного майна . Крім того, перед придбанням квартири вона здійснила продаж квартири за адресою : АДРЕСА_5 , яка належала їй на праві особистої власності за 10000 доларів США, яка відрізняється від фактично сплаченої. Також вона отримувала кошти від оренди квартири АДРЕСА_6 , яка належала їй та ОСОБА_5 . На прохання брата позивача ОСОБА_6 вона оформила в 1991 році опіку на його онуком. ОСОБА_5 за заповітом належала кімната в приватному будинку з земельною ділянкою, що знаходилася на 10 Станції Великого Фонтану в м. Одесі. Продавши вищезазначене майно, в інтересах ОСОБА_5 вона за частину виручених коштів отримала кошти у розмірі 22500,00 грн, але їх не вистачало на придбання спірної квартири, тому вона зайняла у подруги 2500 доларів США. Крім того вона протягом 25 років працювала в Управлінні Державної торгової інспекції в Одеській області та отримувала подяки та премії. Займалась підприємницькою діяльністю та мала дохід. Відтак мала фінансову можливість для самостійного придбання нерухомого майна, тому спірна квартира не спільним майном подружжя.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити апеляційну скаргу. Надала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, надані сторонами, апеляційний суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20 лютого 1982 року між сторонами першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що було складено відповідний актовий запис № 84 від 20 лютого 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно 24 квітня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) серії ЖД № 427224. .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

12 грудня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було укладено на Одеській муніципальній біржі, договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-00184/97, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.5 договору купівлі-продажу остання була придбана була придбана за 26 600 грн.

Вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 в КП «ОМБТІ та РОН»18.12.1997 року за № 166..

Згідно інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради станом на 31.12.2012 року право власності на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 у період з 1982 року по 2013 роки, зареєстровано за п`ятьма фізичними особами на нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 . (за співпадінням за прізвищем).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за № Н -00184/97 від 12 грудня 1997 року, укладеного між ОСОБА_4 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншого боку.

Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 279472117 від 13 жовтня 2021 року право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру за вказаним рішенням суду було зареєстровано 11 жовтня 2021 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60929890 від 13.10.2021 року

Таким чином спірна квартира була придбана подружжям під час зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що він виконував обов`язки донкермана з 1992 року по 2005 рік та мав дохід у розмір 10000 доларів США, оскільки ці обставини спростовуються копією трудової книжки ОСОБА_1 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми / платежів виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_1 , які надані ГУ ДПС в Одеській області.

Ті обставини, що скаржник працював у період з 1992 року по 2005 рік матеріали справи також не містять.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира була придбана за кошти отримані від праці донкерманом суду не надано.

Отже посилання скаржника на те, що спірна квартира, а саме АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти з відповідачкою є недоведеними.

Інші доводи скаржника, а саме порушення процесуального права, не спростовують правильних висновків суду, отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, отже на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 367,374, 375 ЦПК України, суд

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 15 грудня 2023 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.А. Коновалова

Ю,П. Лозко