ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційні скарги Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року

по цивільній справі за позовом Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року позивач Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради із заявою про отримання тимчасової державної соціальної допомоги особам, які досягли загального пенсійного віку, але не набули права на пенсійну виплату.

Відповідачу по справі ОСОБА_1 було призначено тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату в період з 01.03.2019 по 31.12.2020. Далі, відповідачу автоматично було продовжено виплату державної допомоги, без його звернення, до 31.03.2021.

29.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг. Так, при зверненні, останнім було додано довідку з Пенсійного фонду сформовану 18.02.2021 з якої вбачається, що у серпні-вересні 2019 року відповідач працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та отримував заробітну плату.

Відповідач ОСОБА_1 був повідомлений, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним компенсації, він зобов`язаний повідомити органи праці та соціального захисту населення, про що засвідчив своїм підписом у заяві №586 від 01.03.2019.

Після проведення перерахунку, сума надміру виплачених коштів відповідачу за період з 01.08.2019 по 31.03.2021 становить 33 358,00 грн.

25.11.2021 соціальним інспектором був здійснений вихід за місцем проживання відповідача та особисто вручено в руки повідомлення про повернення надміру сплачених державних коштів, утім останній не надав згоду на повернення заборгованості.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 вказані кошти не повернув, позивач Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 надміру виплаченої тимчасової державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату за період з 01.08.2019 по 31.03.2021 у розмірі 33 358,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України (а.с.70-71).

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради для отримання тимчасової державної соціальної допомоги особам, які досягли загального пенсійного віку, але не набули права на пенсійну виплату.

Відповідно до пункту 1 Порядку №1098 тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, призначається у період з 01.01.2018 по 31.12.2020 за наявності у неї не менш, як 15 років страхового стажу.

Згідно заяви від 01.03.2019 №586, декларації про доходи та майновий стан від 01.03.2019, довідки про наявний страховий стаж, виданої Лівобережним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, трудової книжки, наданих ОСОБА_1 до управління, відповідно до пункту 1 Порядку № 1098 (в редакції, що діяла на дату звернення), останньому було призначено тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату в період з 01.03.2019 по 31.12.2020.

Змінами до законодавства, а саме Постановою КМ України від 03.02.2021 №78 були внесені зміни у пункт 7 Порядку № 1098 - якими передбачено, що одиноким особам, які не мають інших джерел існування, тимчасова допомога призначається до досягнення віку, з якого вони набувають право на призначення пенсії. Відповідно до цих змін відповідачу ОСОБА_1 автоматично було продовжено виплату тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючий особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату до 31.03.2021 без його звернення.

ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою №127 від 29.01.2021 на призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг. При зверненні, відповідачем було додано довідку з Пенсійного фонду форми ОК-5 сформовану 18.02.2021, з якої вбачається, що у серпні - вересні 2019 року він працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та отримував заробітну плату.

Розпорядженням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 25.02.2021 виплату ОСОБА_1 тимчасової державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату припинено та закрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Так, управлінням був проведений перерахунок суми надміру виплачених державних коштів за призначеною тимчасовою державною допомогою непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату за період з 01.08.2019 по 31.03.2021.

Після проведення перерахунку сума надміру виплачених коштів відповідачу за період з 01.08.2019 по 31.03.2021 склала: 33 358,00 грн.

На підставі викладеного, відповідачу було направлено повідомлення від 05.04.2021 щодо повернення надміру сплачених державних коштів тимчасової державної допомоги непрацюючий особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

25.11.2021 соціальним інспектором був здійснений вихід на місцем проживання ОСОБА_1 та особисто вручено в руки повідомлення про повернення надміру сплачених державних коштів, про що свідчить підпис останнього на повідомленні та на акті обстеження № 577 від 25.11.2021, з якого вбачається, що відповідач не надав згоду на повернення заборгованості.

Станом на 21.12.2021 ОСОБА_1 не повернув надмірно виплачені кошти державної соціальної допомоги на рахунок управління.

Так, відповідно до п. 8 «Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату» затвердженого постановою КМ України від 27.12.2017 №1098 встановлено, що «у разі зміни обставин, які можуть впливати на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, особа зобов`язана не пізніше ніж через 10 днів повідомити про це орган соціального захисту населення, який призначив таку допомогу».

Встановлено судом та не заперечувалося сторонами, що відповідач ОСОБА_1 один раз у серпні 2019 року та один раз у вересні 2019 року підміняв колишнього колегу та виконав два рейси, без офіційного працевлаштування, надавши до управління відповідні підтверджуючі документи. Зокрема, копію трудової книжки (а.с.43-45).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані факти не свідчить про приховування останнім зміни обставин, які можуть впливати на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги.

Судом також встановлено, що розпорядженням Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 25.02.2021 виплату ОСОБА_1 тимчасової державної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату припинено та закрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

В матеріалах справи відсутні докази про вручення або направлення поштовим листом ОСОБА_1 зазначеного розпорядження, що унеможливлює його оскарження.

Відповідно до пункту 16 Порядку виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється: якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти; у разі працевлаштування або зайняття підприємницькою діяльністю з місяця, в якому особа працевлаштувалася або зайнялася підприємницькою діяльністю; у разі призначення пенсії з дати її призначення; у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон з першого числа місяця, що настає за місяцем виїзду; у разі смерті особи з місяця, що настає за тим, у якому особа померла.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та Законами України.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 64, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

На підставі викладеного, судом встановлено, що починаючи з дати призначення допомоги ОСОБА_1 та в період з 01.03.2019 по 31.03.2021, останній не був офіційно працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки, не здійснював підприємницької діяльності та не отримував доходу, який би міг вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, а сам факт отримання відповідачем разового доходу, про який зазначає позивач, не підпадає під дію пункту 16 даного Порядку.

Тож, даний факт може вплинути на розмір виплати, проте, не може вплинути на сам факт отримання виплати.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що виплати були здійснені у зв`язку з неправомірністю дій відповідача позивачем не надано, зокрема, приховання відомостей або навмисно поданих недостовірних даних про дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти чи відомостей щодо працевлаштування відповідача або зайняття підприємницькою діяльністю.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виплата соціальної допомоги ОСОБА_1 була здійснена у встановленому законом порядку і зловживання з боку відповідача в ході розгляду даної справи судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, та беручи до уваги те що, позивачем не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 33 358, 00 грн., які є соціальною допомогою, призначеною йому Лівобережним управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської міської ради, та враховуючи те, що починаючи з дати призначення допомоги ОСОБА_1 , останній не був офіційно працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки, не здійснював підприємницької діяльності та не отримував доходу, який би міг вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, а сам факт отримання відповідачем разового доходу, про який зазначає позивач, не підпадає під дію пункту 16 даного Порядку, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2023 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко