Справа № 487/517/22
Провадження № 2/487/179/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Раковець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.11.2014 був укладений шлюб з відповідачкою. У шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку були створені гарні умови для проживання дитини, у сина була окрема кімната, обладнана необхідними меблями, є власний двір для дозвілля. Він забезпечував сина всім необхідним. Дружина не працювала.

У червні 2021 відповідачка, залишивши дитину, поїхала з дому у невідомому напрямку та не повернулась, життям дитини не цікавилась. Тобто з червня 2021 позивач самостійно займався вихованням сина, який відвідував дитячий садок та секцію карате, весь вільний час проводив з батьком.

У вересні 2021 року відповідачка забрала сина із дитячого садочка до помешкання своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_2 . В цьому ж будинку, який має лише дві кімнати, постійно мешкають сестра та батьки відповідачки. З того часу позивачу перешкоджають у спілкуванні з дитиною, жодним чином не займаються розвитком ОСОБА_4 , який не відвідує жодний дошкільний заклад та жодних гуртків. Син майже вечь час знаходиться у будинку або грає на закритому подвір`ї, не спілкується з іншими дітьми, що може негативно вплинути на його соціальний розвиток.

02.12.2021 шлюб між сторонами було розірвано.

Через те, що ОСОБА_2 перешкоджає позивачу спілкуватися з сином, він був вимушений звернутись до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради.

22.12.2021 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №1341 про участь батька у вихованні дитини, надано батькові можливість безперешкодно спілкуватись з дитиною першу, третю п`ятницю кожного місяця з 18:00 до 18:00 год неділі. Проте вказане рішення жодного разу не було виконано відповідачкою.

Позивач вказує, що він має постійне місце проживання, де створені умови для життя дитини, син ОСОБА_4 відвідував дошкільний заклад неподалік місця мешкання, секцію карате, він має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а тому може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що на даний час відповідачка виїхала за межі України, можливо до Німеччини, продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною.

Позивачем було підтримано клопотання його представника - адвоката Щербакової А.О. про звернення із судовим дорученням до компетентного органу держави - Федеративної Республіки Німеччина, відповідно до Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970, з метою встановити точну адресу перебування у Федеративній Республіці Німеччина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати документи про житлово-побутові умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати інформацію про джерела доходу та інформацію, що характеризує матір дитини.

Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судовому засіданні пояснила, що через виїзд відповідачки з дитиною за кордон не мають можливості встановити умови проживання дитини, щоб надати висновок, а тому не заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК УКраїни передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що предметом доказування у даній справі є обставини, які можуть вказувати на те, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж проживання з матір`ю.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону «Про охорону дитинства»).

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Згідно із пунктом 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

У частинах четвертій-шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

В матеріалах цивільної справи наявний лист Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради вих. №284-02 від 17.04.2023 про надання висновку органу опіки та піклування по справі №487/517/22.

Відповідно до змісту зазначеного листа матір з дитиною евакуювалась до Федеративної Республіки Німеччина, до кінця воєнного стану повертатися до України не планує.

Питання щодо визначення місця проживання дитини 13.04.2023 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради.

За рузультатом розгляду комісія встановила, що службі у справах дітей не вдалося встановити спроможність/неспроможність матері/батька виконувати обов`язки з виховання дитини, тому рекомендовано продовжити роботу з батьками після припинення воєнних дій та повернення дитини до України.

Враховуючи зазначене, керуючись інтересами дитини, до закінчення воєнного стану в Україні, служба у справах дітей не може підготувати запитуваний висновок про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка неодноразово викликалась судом, проте в жодне з судових засідань не з`явилась.

Відповідно до заяви від 20.02.2023, яка надіслана ОСОБА_2 електронною поштою ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на адресу суду, відповідачка повідомила, що не може бути присутньою в судовому засіданні, оскільки 15.03.2022 через воєнний стан евакуювалась до Німеччини, повертатися планує після закінчення воєнного стану в Україні.

Згідно з інінформаціює, отриманою судом з Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.10.2023, ОСОБА_2 в пункті пропуску Маяки-Удобне 14.03.2024 о 12:54 год перетнула державний кордон України в напрямку виїзд.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Враховуючи вищенаведені положення закону, з урахуванням предмету спору і встановлених судом обставин, те, що відповідачка перебуває на даний час за межами України, суд вважає, що за клопотанням позивача виникла необхідність в отриманні доказів на території іншої держави.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Статтею 499 ЦПК України встановлено зміст і форму судового доручення про надання правової допомоги, які мають відповідати вимогам міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено - вимогам частин другої-четвертої цієї статті. Судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення про надання правової допомоги, процесуальні та інші документи, що до нього додаються, засвідчуються підписом судді, який складає доручення, та скріплюються гербовою печаткою.

Відносини між Україною та Федеративною Республікою Німеччина щодо отримання за кордоном доказів у цивільних справах регулюються Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 року, яка набула чинності для України 21.07.2001.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 року, договірна Держава призначає Центральний Орган, який зобов`язується отримувати судові доручення, що надходять від судових органів іншої Договірної Держави, і передавати органу, компетентному їх виконувати. Кожна Держава організовує Центральний орган згідно із своїм правом. Доручення надсилаються Центральному Органу Держави виконання без посередництва будь-якого іншого органу цієї держави. Судове доручення складається мовою запитуваного органу або супроводжується перекладом на цю мову (ст. 4 Конвенції).

Відповідно до п. 7.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, доручення України на підставі Конвенції 1970 року надсилається через Мін`юст.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача слід задовольнити.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 252, п. 12. ч. 1 ст. 253 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Суд вважає, що провадження у справі слід зупинити до надходження відповіді на судове доручення.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 року, ст. ст. 4, 12, 13, 77, 76, 84, 252, 253, 259-261, 353, 498, 499 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Надіслати Центральному органу Федеративної Республіки Німеччина, визначеному вказаною державою відповідно до статті 2 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970, судове доручення про витребування доказів.

Доручити Центральному органу Федеративної Республіки Німеччина встановити точну адресу перебування у Федеративній Республіці Німеччина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити точну адресу перебування у Федеративній Республіці Німеччина неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати документи про житлово-побутові умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати інформацію про джерела доходу ОСОБА_2 ; витребувати інформацію, яка характеризує ОСОБА_2 .

Провадження у справі зупинити до надходження відповіді на судове доручення.

Ухвала про зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А.Карташева