ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1838/23 Справа № 195/1656/22 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року в справі номер 195/1656/22 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року до Томаківського районного суду звернувся позивач Акціонерне товариство «Кредобанк» з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25338/2019, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 470682,72 грн з кінцевим строком повернення - до 06.08.2026 року, на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу, для оплати страхування від нещасних випадків та для оплати страхового платежу по КАСКО.

На виконання умов вказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує.

Станом на 18.08.2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 300856,13 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 295375,13 грн, відшкодування судових витрат 5481,00 грн.

01 лютого 2022 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до відповідачки з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. У березні 2022 досудові вимоги повернулися відправнику за поштовою адресою. Причинами повернення листів стало закінчення встановленого терміну зберігання.

Таким чином, вжити заходи досудового врегулювання спору між Банком та боржником виявилось неможливим та безрезультатним.

Просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Кредобанк» за кредитним договором №25338/2019 від 07.08.2019 року суму заборгованості у розмірі 300856,13 грн, що складається з: 295375,13 грн заборгованість за тілом кредиту; 5481,00 грн відшкодування судових витрат, а також судовий збір в сумі 4512,84 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30085,61 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 25338/2019 від 07.08.2019 року у розмірі 300 856,13 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 295375,13 грн, відшкодування судових витрат 5481,00 грн, а також судовий збір в сумі 4512,84 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30085,61 грн відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач АТ «Кредобанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі докази, надані з позовом, та дійшов передчасного та хибного висновку, що була направлена Банком лише одна досудова вимога до боржника. Банк направляв боржнику 3 досудові вимоги. Тому вважає, що позивач виконав повністю вимоги п. 4.7 кредитного договору. Відповідачка неодноразово належним чином повідомлена щодо наявної у неї кредитної заборгованості.

Банк належним чином виконав вимоги Кредитного договору та договору застави, а ОСОБА_1 недобросовісно виконувала умови кредитного договору, що призвело до настання наслідків у вигляді дострокового стягнення всієї заборгованості.

Предмет застави транспортний засіб не було виявлено для подальшої реалізації на погашення кредитної заборгованості.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.102022 року є незаконним та необґрунтованим, в якому неправильно застосовано норми матеріального права, не надано належної правової оцінки доказам, наданим разом із позовною заявою, та неповністю з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 вважає рішення законним, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору від 07.08.2019 року, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строк, протягом якого вони мають бути здійснені.

Проте, всупереч вимогам Закону, відповідачка не отримувала таких повідомлень. Отже, позивачем не виконано належними чином обов`язку по направленню досудової вимоги відповідачці.

Позивач не надає жодного доказу, який би спростував висновки, встановлені судом першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача, відповідачка та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

Представник позивача в поясненнях від 01.02.2023 року просив розгляд апеляційної скарги провести за його відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача, відповідачки та її представника.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість

рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 07.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25338/2019, згідно з яким відповідачці надано кредит у сумі 470682,72 грн з кінцевим строком повернення до 06.08.2026 року на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу та для оплати страхування від нещасних випадків, та для оплати страхового платежу по КАСКО (а.с. 29-31).

08 серпня 2019 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №25338/2019 від 07.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, зареєстрований за №1505 (а.с. 36-37).

З розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що заборгованість за кредитним договором №25338/2019 від 07.08.2019 року станом на 18.08.2022 року становить 300856,13 грн, з них: 295375,13 грн заборгованість за тілом кредиту; 5481,00 грн відшкодування судових витрат (а.с. 7-8).

Відповідно до поштової накладної від 02.02.2022 року досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості від 31.01.2022 року направлена ОСОБА_2 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 45, 46).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності правомірності позивача АТ «Кредобанк» вимог до відповідачки ОСОБА_1 через недотримання досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і нормам закону.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», а також укладеним кредитним договором.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Стаття 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) визначає терміни, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, тощо.

Положеннями частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

К редитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Я кщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору №25338/2019 від 07.08.2019, укладеним між сторонами, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п. 2.1, 4.10) та/або додатками до нього.

Відповідно до п. 4.8 кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 4.7 цього кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісію та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 4.7 кредитного договору).

Судом встановлено, що 07.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25338/2019, згідно з яким відповідачці надано кредит у сумі 470682,72 грн з кінцевим строком повернення до 06.08.2026 року на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу та для оплати страхування від нещасних випадків, та для оплати страхового платежу по КАСКО.

08 серпня 2019 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №25338/2019 від 07.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором

№25338/2019 від 07.08.2019 року станом на 18.08.2022 року становить 300856,13 грн, з них: 295375,13 грн заборгованість за тілом кредиту; 5481,00 грн відшкодування судових витрат.

Крім того, з того ж розрахунку щодо кредиту ОСОБА_1 видно, що вона не здійснювала платежі у жовтні, грудні 2020 року, у травні, липні, вересні 2021 року за кредитним договором, а пізніше здійснює щомісячно регулярні платежі за кредитним договором у розмірі більшому ніж передбачено цим договором.

Досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості від 31.01.2022 року направлена ОСОБА_2 02 лютого 2022 року за відповідними адресами.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка отримала вказану досудову вимогу та зобов`язана відповідно до п. 4.8 договору виконати її вимоги в належний строк.

Відповідно до правового висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у постанові від 20 липня 2022 року в справі №720/894/20, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність отримання відповідачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавляє її можливості бути вчасно проінформованою про наявну заборгованість, її розмір та можливості надати свої заперечення щодо суми цієї заборгованості, або усунути належним чином порушення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про направлення належним чином відповідачці декількох досудових вимог щодо порушення нею умов кредитного договору та їх повернення за закінченням терміну зберігання є безпідставними, оскільки не доведені в суді будь-якими доказами.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони

пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача АТ «Кредобанк» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення,рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.

Суддя: