ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16237/20

Провадження № 22-ц/4820/410/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник Дацьков В.В.. ,

відповідач ОСОБА_3 та його представник Наталюк Н.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року (суддя Сосна О.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з вересня 2013 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання з яким мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В червні 2019 року після чергового конфлікту, сторони припинили спільно проживати на орендованій ними квартирі. ОСОБА_3 , без згоди ОСОБА_1 забрав сина ОСОБА_7 , з яким на даний час проживає у своїх батьків в с.Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 остаточно втратила можливість бачитись та спілкуватись з сином ОСОБА_7 . Водночас вказує, що прив`язана до дитини, любить сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, працює, має нормований робочий день, своєчасно отримує заробітну плату, в той час як батько не має постійної роботи та заробітку, власного житла, його поведінка до членів сім`ї не врівноважена, характеризується грубістю, оскільки схильний до фізичних образ.

Посилаючись на зазначене просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, що проживання малолітнього ОСОБА_5 з нею не буде суперечити інтересам дитини, а також не вказала обставин, які б дали підстави вважати, що визначення місця проживання дитини з нею буде мати більш позитивний вплив на сина, врахував найкращі інтереси самої дитини, яка в даному випадку не бажає в більшій мірі спілкуватись та жити з матір`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального прав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь судовий збір.

В обґрунтування скарги зазначає, що судове рішення ґрунтується на висновку служби у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради від 06.10.2022 року №17, проте дитина не проживає у селі Міцівці, а постійно проживає в орендованій квартирі в м. Хмельницькому, а вихованням дитини займаються дід і баба ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є інвалідами 1 та 3 груп. Зазначає, що дитина жодного разу в цьому навчальному році не відвідувала школу, а постійно перебуває на дистанційному навчанні. Вказані обставини суперечать інтересам дитини, його духовному і фізичному розвитку. Апелянт не погоджується із визнанням належним та допустимим доказом висновку практикуючого психолога, оскільки результати та висновки такого дослідження викладені на бланку Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги, який не має права на здійснення такої діяльності. На думку апелянта судом не може враховуватися думка малолітньої дитини - сина ОСОБА_7 , оскільки його опитування судом першої інстанції було проведено без врахування положень ст.ст.160, 171 СК України, а також з порушенням ст.ст. 45, 232 ЦПК України. Вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, ситуації, яка склалася у відносинах між нею та відповідачем, та обстановці у якій перебуває дитина, ОСОБА_7 не міг об`єктивно, належно та вільно висловити свою думку. ОСОБА_1 вважає некоректним та принизливим для себе висновок суду про те, що суд не приймає до уваги її посилання щодо вчинення ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні позивачки з сином, що такі обставини не доведені жодним доказом. На думку апелянта суд, ігноруючи докази щодо етичних якостей відповідача і відсутності у нього самостійного доходу допустився грубих помилок процесуального порядку, чим порушив вимоги ст.263 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає її необґрунтованою та викладені у ній обставини надуманими. Позивачка самостійно залишили дитину у помешканні де вона проживала разом із відповідачем. Вважає, що позов ОСОБА_1 зводиться тільки до одного, що позивачка бажає, щоб син проживав разом із нею, не наводячи та не подаючи на підтвердження даного жодних доказів. На час ухвалення оскаржуваного рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання сина з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення його проживати разом з батьком, у звичному для нього середовищі. За час розгляду справи, яка тривала досить довго, позивачка ніяким чином не змінила підхід до спілкування із сином, не налагодила з ним стосунки, жодного разу не була ініціатором зустрічі з ним, не відвідувала батьківських зборів та школу де останній навчається, не спілкувалася з класним керівником та не цікавилася успіхами сина у школі Не приїжджала до фактичного місця проживання сина для зустрічей та спілкування хоча жодним чином відповідач не чинив перешкоди цьому, а навпаки був ініціатором зустрічей з матір`ю та сестрою ОСОБА_6 , самостійно привозив ОСОБА_7 до місця проживання позивачки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Дацьков В.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник Наталюк Н.М , в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Треті особи : Служба у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з вересня 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 та постановою Хмельницького апеляційного суду від 31.05.2018 у справі №674/1635/17, а також копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 20.09.2019 року та серії НОМЕР_2 від 20.09.2019 року.

Вказаним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.04.2018 року у справі №674/1635/17, яке постановою Хмельницького апеляційного суду від 31.05.2018 року в цій частині залишено без змін, ОСОБА_5 (в подальшому після внесення змін до актового запису ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано у ОСОБА_3 та передано його ОСОБА_1 .

Як встановлено судом та проти чого не заперечували сторони, що через деякий час після вищезазначеного сторони помирилися та стали проживати знову спільно разом зі своїми малолітніми дітьми в орендованій квартирі в АДРЕСА_1 .

В червні 2019 року після чергового конфлікту ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повторно припинили спільне проживання, після чого ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_6 переїхали проживати за своїм місцем реєстрації АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 забрав сина ОСОБА_7 , і в подальшому переїхали проживати за місцем реєстрації відповідача в АДРЕСА_3 .

Згідно довідки про доходи №199 від 17.06.2020, виданої Департаментом освіти та науки Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 займає посаду асистента вихователя, за що отримує заробітну плату.

Відповідно до довідки №Ш-03-23197 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 6 осіб, серед яких ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно довідки про доходи №33 від 14.04.2022, виданої Хмельницьким закладом дошкільної освіти «Горобинка» Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 працює асистентом вихователя та отримує заробітну плату.

Відповідно до довідки №Ш-03-11823 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 5 осіб, серед яких ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 є працездатною, самозайнятою особою. Офіційно не працевлаштований. Здійснює догляд за батьком ОСОБА_8 , як особою з 1 групою інвалідності, та отримує у зв`язку з цим компенсацію.

За актом обстеження умов проживання від 03.10.2022 року ОСОБА_5 АДРЕСА_3 у дитини є окрема кімната для сну та відпочинку, забезпечений сезонним одягом та взуттям, дитячими іграшками, у будинку проживає ОСОБА_3 батько дитини та бабуся і дідусь. Дитина забезпечена усім необхідним, для виховання та його розвитку створені належні умови. З акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Новодунаєвецької селищної ради Бахтин І.В., за участю сусідів, вбачається, що ОСОБА_5 проживає більше двох років з батьком в АДРЕСА_3 і повністю знаходиться на його утриманні.

Згідно листа Хмельницького дошкільного навчального закладу №28 «Пролісок» від 27.04.2021 №01-31/57, наданого на адвокатський запит представника відповідача адвоката Наталюка Н.М., ОСОБА_5 відвідував вказаний дошкільний навчальний заклад з 18.10.2019 року по 31.05.2020 року; приводив та забирав малолітнього ОСОБА_7 тато ОСОБА_3 ; участь у вихованні дитини у період навчання ОСОБА_1 не приймала; сплату батьківських розрахунків здійснював тато.

Із додатку до листа Хмельницької загальноосвітньої школи І ст. №4 від 29.04.2021 року №01-44/4, наданого також на адвокатський запит Наталюка Н.М. , вбачається, що ОСОБА_5 навчається в 1-В класі з 01.09.2020 року, за період навчання на уроки приводив лише батько, при цьому цікавився успіхами сина, його шкільним життям, є активним учасником в житті ОСОБА_7 . З групи подовженого дня також забирає тільки тато, який також здійснював оплату за додаткові освітні послуги та харчування сина.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції як свідок вчителька ОСОБА_5 , ОСОБА_13 пояснювала, що працює у Хмельницькій загальноосвітній школі І ступенів №4 і протягом трьох років є вчителькою ОСОБА_5 .. За час навчання дитини маму не бачила жодного разу, збори остання не відвідує, у батьківському чаті її немає, в той час як батько постійно приходить в школу, однозначно цікавиться дитиною, займається сином та забезпечує його всім необхідним, дитина охайна та відповідальна, постійно відвідує навчання, не хворіє, добре розвинута, має гарну пам`ять, активний, однак бійок не вчиняє. Про стосунки учня з мамою нічого невідомо, оскільки школа не втручається в сімейні справи, будь-які конфлікти та ненормальні ситуації помічені не були, вчитель не зобов`язаний перевіряти умови проживання дитини.

Згідно висновку психолога №106/01-06 від 22.12.2021 року проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3 позитивно впливає на його становлення та розвиток, в зв`язку з чим, враховуючи фактичне проживання дитини з батьком та перебування на його утриманні протягом чотирьох років, вважають за необхідне визначити місце проживання хлопчика з батьком, оскільки це також є бажанням дитини. Визначення місця проживання ОСОБА_7 з матір`ю може призвести до протестних реакцій з боку дитини, наслідки яких складно передбачити. Також рекомендовано визначити чіткий порядок зустрічей та участі у вихованні як з боку ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_7 , так і з сторони ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_14 , а також обом батькам знайти порозуміння один з одним.

Відповідно до наданого Службою у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради на виконання ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27.09.2022 року висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання останнього разом із батьком ОСОБА_3 .

У судовому засіданні, в присутності психолога Андрейчак А.Ф. , малолітній ОСОБА_5 .? 2014 року народження, висловив свою думку з приводу того, з ким із батьків він бажає проживати. Зокрема він висловив, що йому 8 років, ходить в школу, на даний час проживає в с .Міцівці разом з бабусею, дідусем, татом та дядьком, раніше жив у м. Хмельницький, однак в селі подобається більше, має там друзів, окрему кімнату у будинку, багато іграшок, адже батько купує, все що просить. Як розпочнеться навчання поїде в м. Хмельницький, адже хоче в школу, подобається навчатись, ходив на карате та малювання. Має молодшу сестру ОСОБА_16 , яка проживає з мамою, інколи з нею зустрічається, дружить, любить її, телефонує до неї на мамин телефон. Декілька разів тато возив до сестри, ходили усі разом в парк, однак мама сиділа збоку, все купував тато. Сама мама до нього не приходить, коли приїжджає до неї, то вона виходить у іншу кімнату з телефоном, з ним не грається. Хоче проживати з батьком, з мамою спілкуватись не хоче.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За положеннями частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки й приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення щодо забезпечення прав дитини на власну думку.

У судовому засіданні Дунаєвецького районного суду, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку визначеному нормами цивільного процесуального кодексу, висловив свою думку з приводу того, з ким із батьків він бажає проживати. Зокрема він висловив своє бажання проживати з батьком - ОСОБА_3 , з мамою спілкуватись не хоче.

Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Отже, при вирішенні таких спорів суд має керуватися виключно інтересами дитини. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши інтереси ОСОБА_5 , психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з мамою ОСОБА_1 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому колегія суддів враховує висновок психолога №106/01-06 від 22.12.2021 року про те, що проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3 позитивно впливає на його становлення та розвиток, в зв`язку з чим, враховуючи фактичне проживання дитини з батьком та перебування на його утриманні протягом чотирьох років, вважають за необхідне визначити місце проживання хлопчика з батьком, оскільки це також є бажанням дитини. Визначення місця проживання ОСОБА_7 з матір`ю може призвести до протестних реакцій з боку дитини, наслідки яких складно передбачити.

Належних та допустимих доказів, які б поставили під сумнів такий висновок психолога матеріали справи не містять. Апелянтом ОСОБА_1 не надано суду. Колегія суддів вважає такий висновок психолога належним доказом по справі, а тому доводи апеляції в цій частині слід відхилити.

За таких обставин, для зміни місця проживання ОСОБА_5 , зміни звичного оточення і усталених життєвих обставин вагомі підстави відсутні і судом не встановлені.

При цьому слід врахувати, що його матір, яка безумовно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким він буде проживати.

Крім того, колегія суддів зауважує, що суд в даній справі не вирішує питання про розлучення матері з дитиною, оскільки мати дитини у разі проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у виховані дитини.

Більше того, виходячи з положень статей 157,181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати участь у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при проживанні сина з батьком, мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні.

Вказані інтереси малолітнього ОСОБА_5 превалюють над іншими обставинами у справі, при цьому перешкод у спілкуванні ОСОБА_5 з сестрою ОСОБА_6 не встановлено, вони спілкуються за допомогою сучасних засобів зв`язку, періодично мають зустрічі, проводять разом час. Доказів того, що окреме їх проживання негативно впливає на їх психоемоційний стан не встановлено.

З огляду на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, оскаржуване судове рішення відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Посилання апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги етичні та інші якості батька дитини, а також відсутність у нього самостійного заробітку, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів щодо не етичної поведінки відповідача, та неможливості його утримувати малолітнього сина ОСОБА_7 матеріали справи не містять. Позивачкою теж не надано їх суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявнивці та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2023 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк