Номер провадження: 22-ц/813/3070/23
Справа № 497/2461/2021
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

29 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 7 500 грн., або 3 прожиткових мінімуми.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як батько дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

11 квітня 2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , який просить позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме в частині щодо розміру аліментів - стягнути аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки офіційних доходів немає, довідка про доходи відсутня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення сином повноліття, тобто з 29 грудня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись при цьому на порушення норма матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано відсутність офіційного доходу відповідача та наявності постійного заробітку, а також те, що на його утриманні перебувають його батько та матір.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 09 березня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З довідки виданою старостою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та на її утримані знаходиться малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданого повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі актового запису №309 від 07.11.2012 року (а.с.12).

Як вбачається зі змісту ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно вимогам ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину, ні за яких обставин не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому при визначенні розміру аліментів, враховуючи коли аліменти стягуються на двох і більше дітей суд визнає частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, крім того судом враховується стан здоров`я і матеріальний стан дитини, також стан і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що домовленості про утримання сина між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний його утримувати до досягнення ним повноліття, проте домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, а син знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_2 , що фактично визнає відповідач та підтверджено довідкою № 41, виданою старостою с.Оріхівка Кубейської об`єднаної громади Болградського району Одеської області 24.01.2022 року, тому суд першої інстанції правильно вважав необхідним стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердий грошовій сумі щомісячно.

Визначаючи суму до стягнення, суд керувався наступним розрахунком.

На день ухвалення рішення прожитковий мінімум на дитину віком від 6-18 років становить 2618,00 грн., тобто 50% буде становити 1 309,00 грн., саме в такому розмірі відповідач згоден сплачувати аліменти, в той час, як позивачка вважає що він платіжеспроможний та зможе сплачувати аліменти в сумі 7 500,00 грн.

Прожитковий мінімум це показник, який використовується у розрахунках різних соціальних виплат, наприклад аліментів, але суд при цьому може керуватися даною сумою тільки визначаючі мінімальний розмір аліментів.

Так, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідач є працездатною особою, зазначає що має мінливий дохід, періодично працює у полях та на приватних осіб. Відсутність офіційного джерела доходу у відповідача підтверджується відомостями наданими з Державного реєстру фізичних осіб платників податків. Але твердження про знаходження на його утриманні батьків не підтверджується жодним доказом. Довідка про склад сім`ї №172, яка видана 07.04.2022 року старостою с. Калчева Болградського району підтверджує тільки склад сім`ї, а ні його утриманців. Доказів знаходження на утриманні відповідача інших осіб, суду не надано, тому відповідач має можливість надавати малолітній дитини матеріальну допомогу. Враховуючи матеріальний стан обох сторін, вік дитини (9 років), матеріальні витрати на дитину цього віку (учень, цікавиться спортом) суд вважає, що достатньою сумою в місяць на утримання сина буде становити 6 000, 00 грн. Сторони мають однаковий матеріальний стан, тому в рівних частинах повинні забезпечувати дитину (по 3 000,00 грн. кожний з батьків).

Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Долучені до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 06 квітня 2022 року вказують на нестабільний дохід, оскільки останній коливається, не має фіксованої суми, що потенційно може зашкодити якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що гарантується частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що на його утриманні перебувають батьки є безпідставними, оскільки не надано належних та допустимих доказів, а довідка про склад сім`ї №172, яка видана 07 квітня 2022 року старостою с. Калчева Болградського району підтверджує тільки склад сім`ї, а не перебування на його утриманні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у скаржника офіційного заробітку, то суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 є працездатною особою, яка працює неофіційно та має дохід, а тому має змогу платити аліменти дитині ОСОБА_3 у розмірі, встановленому судом першої інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк