Справа № 466/8717/22
Провадження № 2/466/649/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Львова у складі

головуючої судді Зими І.Є.

за участю секретаря с/з Колодій Я.П.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановив:

02.11.2022р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_4 , як спадкоємця боржника за борговим зобов`язанням, ОСОБА_5 , борг в розмірі 402 160,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.07.2004р. вона надала в борг 11 000 доларів США батькові відповідача - ОСОБА_5 , на підтвердження чого останній надав письмову розписку. В зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 боргових зобов`язань, вона зверталась з позовом до суду та рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 19.04.2006р. стягнуто із ОСОБА_5 в її користь 55 550 грн, що станом на 30.01.2006р. еквівалентно 11 000 доларів США. Вказане рішення суду не оскаржувалось, та набрало законної сили 20.05.2006р. Проте, рішення суду боржником не виконано, на телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав, двері квартири не відчиняв. Державними виконавцями не було виявлено майна, на яке могло б бути звернено стягнення.

В листопаді 2021 року позивач дізналась, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будучи знайомою з сім`єю покійного, та знаючи, що у нього залишився єдиний син , ОСОБА_4 , який знав про вищевказаний борг, вона звернулась до нього, як до єдиного спадкоємця, з проханням повернути борг батька. Спочатку відповідач усно обіцяв повернути кошти, проти в подальшому уникав будь-якого спілкування.

Позивач двічі, а саме 03.12.2021 та 22.02.2022р., через Третю Львівську держнотконтору зверталась до відповідача , ОСОБА_4 з претензією, сплатити їй добровільно суму в розмірі 11 000 доларів США, а також зверталась до нього в телефонному режимі з аналогічним проханням.

Однак, станом на час звернення позивачем до суду, відповідач ОСОБА_4 борг не повернув та не бажає домовитись про врегулювання даного спору, уникаючи телефонних дзвінків.

Позивач зазначає, що до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки, в даному випадку борг спадкодавця, як майнове зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець. За таких обставин, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 28.11.2022р. заяву прийнято розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

23.12.2022р., представник відповідача адвокат Сьома І.Б. подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача повністю заперечує. Свою позицію мотивує тим, що, дійсно 19.04.2006р. Шевченківським районним судом міста Львова було ухвалено рішення про стягнення з батька позивача - ОСОБА_5 55 550 грн. боргу за розпискою від 25.07.2004р.

Як відомо відповідачу, на виконання цього рішення, судом видано виконавчий лист № 2п-170 від 31.05.2006р., який, на даний час перебуває на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС, ВП № 9055614.

Відтак вважає, що в даному випадку необхідно здійснити заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника замінити на ОСОБА_4 , як правонаступника померлого ОСОБА_5 .

Також зазначає, що в позовній заяві 2006 року ОСОБА_3 просила суду стягнути борг у грошовій одиниці гривні, як це і було задоволено судом, а не в іноземній валюті. Рішення суду в остання не оскаржувала, таким чином погодилася з висновком суду про стягнення коштів у грошовій одиниці України.

Між тим, в даному випадку позивачка звернулася до відповідача про стягнення боргу в розмірі, уже 11 000 доларів США.

Такий спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже був розглянутий судом і є рішення суду, яке набрало законної сили, тому на його думку є всі підстави для закриття провадження у справі.

10.01.2023р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому сторона наполягає на первісно заявлених вимогах. Додатково захисник зазначила, що виконавче провадження з виконання рішення Шевченківського райсуду від 19.04.2006р завершено, що унеможливлює здійснити заміну сторони цього провадження. Наполягає про стягнення суми боргу в доларах США, із зазначенням еквіваленту у гривнях.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Представник відповідача , ОСОБА_2 , надав суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка ОСОБА_6 , дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд дійшов наступного висновку.

25 липня 2004 року позивачка ОСОБА_3 надала у позику ОСОБА_5 кошти в сумі 11 000 доларів США, які він зобов`язався повернути останній у строк до одного року, про що свідчить копія розписки від 25.07.2015р.

Виходячи із вищезазначеного, між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики.

Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц)та в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі №361/5718/16-ц.

Окрім того суд зазначає, що статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №127/26830/16-ц.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 отримані в позику від ОСОБА_3 грошові кошти не повернув. З приводу цього позивач зверталась до нього з позовом до суду та рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 19.04.2006р. було стягнуто із ОСОБА_5 в її користь 55 550 грн, що станом на 30.01.2006р. було еквівалентно 11 000 доларів США. При вирішенні вказаного спору відповідач був присутній особисто та рішення суду не оскаржував.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, безспірним є встановлена та обставина що ОСОБА_5 в борг отримав від позивачки позику в розмірі саме 11 000 доларів США.

Після набрання згаданим рішенням законної сили , 31.05.2006 р. було видано виконавчий лист та 15.09.2008 відкрито виконавче провадження. З відомостей реєстру виконавчих проваджень ( а.с. 54-56 ) вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії по виконанню судового рішення шляхом розшуку майна боржника. 30.10.2014 р. виконавчий документ було повернуто стягувачеві в зв`язку з відсутністю у боржника будь-якого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.07.2019р.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. Спадкова справа заведена 25.11.2019р. Третьою Львівської держнотконторою, за заявою його сина , ОСОБА_4 , як єдиного спадкоємця. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, до моменту смерті спадкодавець проживав за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач теж зареєстрований та проживає за згаданою адресою. В судовому засіданні представник ОСОБА_4 пояснив, що не володіє інформацією про те, чи було відомо його довірителю про боргові зобов`язання батька перед позивачкою. Між тим, враховуючи ту обставину , що позивачка була знайома зі спадкодавцем та його сім`єю, спірні відносини щодо повернення боргу були тривалими, син проживаючи разом з батьком , на думку суду, він не міг не знати про наявність таких боргових зобов`язань.

Згідно із статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

У відповідності до вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно інформації зі спадкової справи померлого ОСОБА_5 , на момент смерті останньому на праві власності належало наступне майно. Грошові кошти в загальній сумі 350 003,83 грн ; 1,26 долар США , період набуття яких спадкодавцем не відомий ( таких не було станом на 30.10.2014 р. момент повернення виконавчого документу позивачці ) та автомобіль марки «Mazda», модель 6, тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, 2009 року випуску. Згадане авто придбане спадкодавцем лише 28.02.2019 ( а.с. 12 спадкової справи ) .

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.02.2020р. державним нотаріусом Третьої Львівської ДНК Спільник З.В., ОСОБА_4 успадкував грошові кошти на рахунках АТ «Ощадбанк» в загальній сумі 350 003,83 грн, 1,26 долар США, а також вищевказаний автомобіль.

Спадкування це вольовий акт , яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Як зазначалось вище, відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Зокрема, статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Проте, у даному випадку, спадкоємець не виконав вказаний обов`язок, відтак суд приймає до уваги твердження позивачки про те, що їй не було відомо про смерть боржника за борговими зобов`язаннями.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Із пояснень представника позивачки та змісту позовної заяви вбачається, що позивачка дізналась про смерть спадкодавця лише в кінці листопада 2021 р. від ОСОБА_6 . Наведені обставини ствердила допитана в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_6 , яка повідомила, що від спільної знайомої випадково дізналась про смерть ОСОБА_5 , обговорюючи проблеми захворюваності на Ковід-19. Оскільки вона була обізнана про наявність у нього боргу перед позивачкою, вона відразу повідомила останній вказаному новину. Суд надає віри вказаним показанням, оскільки свідок жодним чином не зацікавлена у результатах розгляду справи, давала показання будучи попередженою про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Згідно положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18) та від 21 жовтня 2020року у справі № 212/5525/16-ц (провадження 61-20174св 19).

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола останніх, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості за договором позики із ОСОБА_3 від 25.07.2004р. , у розмірі 11 тис. дол. США не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємця сина ОСОБА_4 .

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за договорами позики. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) полягає у поверненні сум за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

Судом встановлено, що позивачем, 03.12.2021р. та 22.02.2022р., направлено письмову вимогу спадкоємцю ОСОБА_4 , у якій вона заявила вимогу про повернення їй вищевказаних грошових коштів. Тобто позивачка, в межах наданого їй строку для звернення з вимогою, заявила таку шляхом скерування претензій до відповідача, як особисто, так і через нотаріуса.

Відповідач, як спадкоємець померлого ОСОБА_5 , вимоги кредитора спадкодавця не задовольнив.

Згідно інформації , наявної в м спадковій справі померлого ОСОБА_5 , на момент смерті йому на праві власності належало таке майно: грошові кошти; автомобіль марки «Mazda», модель 6, тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, 2009 року випуску.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.02.2020р. державним нотаріусом Третьої Львівської ДНК Спільник З.В., ОСОБА_4 успадкував грошові кошти на рахунках АТ «Ощадбанк» в загальній сумі 350 003,83 грн, 1,26 долар США. Із загально доступної інформації в мережі Інтернет можна зробити висновок про те, що вартість вищевказаного автомобіля перевищує 52 000 грн., необхідних для задоволення вимоги кредитора за борговим зобов`язанням.

Як зазначалось вище, за чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення в її користь, як кредитора, із спадкоємця позичальника суми боргу, виходячи з розміру успадкованого ним майна.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279, 280 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 , в межах вартості майна, одержаного у спадщину, заборгованість за борговою розпискою від 15 грудня 2004 року на суму 11 (одинадцять) тисяч доларів, у розмірі 402 160 (чотириста дві тисячі сто шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 4 031 (чотири тисячі тридцять одну) грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 березня 2023 року.

Суддя І. Є. Зима