КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/7680/16 Головуючий у суді першої інстанції - Карабаза Н.Ф.
Номер провадження № 22-ц/824/1915/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану представником Волковим Анатолієм Володимировичем, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та зобов`язання повернути малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, в якій вказував, що від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначав, що 06 липня 2016 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти залишились проживати разом з матір'ю в спільному будинку за адресою; АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що до початку вересня 2016 року він щодня бачився з дітьми, брав активну участь у їх вихованні, забезпеченні та дбав про їх розвиток.

Проте, з вересня 2016 року відповідачка почала чинити перешкоди в спілкуванні та вихованні дітей. Без його згоди, вона змінила місце проживання дітей. Перевезла їх проживати до своїх батьків (ОСОБА_7 та ОСОБА_8) в АДРЕСА_2, де знаходиться дитячий будинок сімейного типу та виховується щонайменше 10 дітей.

Також вказував, що відповідачка без його дозволу перевела старшого сина, ОСОБА_4, з Ірпінської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 з вивченням іноземних мов школа лінгвістики до Пісківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, за адресою: Україна, Житомирська область, Житомирський район, с.Піски, вул. Леніна, 18. Старший син у зв'язку з переїздом до Житомирської області вимушений був покинути Клуб спортивних видів єдиноборств «ФЕНИКС».

Вважає, що відповідачка протиправно почала обмежувати його права, як батька, який бажає брати участь у вихованні їх спільних дітей, забрала дітей з постійного місця проживання та їх місця реєстрації, та переїхала проживати до своїх батьків в село, обірвала будь-яке спілкування, при цьому відмовляючись давати будь-які пояснення.

У позові ОСОБА_3 посилався на те що він, як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей з ним в Ірпені.

Наголошував, що має постійну роботу, регулярний дохід, позитивно характеризується та піклується про дітей. Має належні для проживання дітей умови в жилому будинку за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 70,9 кв. м. (3 житлові кімнати). Він вільний у формуванні свого робочого часу. До того, поки відповідачка перевезла дітей до своїх батьків, діти відвідували дитячий садок, школу, обліковувались у медичних установах. Він постійно слідкував за їх станом здоров'я, їх розвитком, виховував та піклувався про них, у нього з дітьми психологічний контакт, прив'язаність один до одного.

Натомість, відповідачка не має достатнього доходу, згідно довідки з її місця роботи вона отримує заробітну плату лише 1800 грн. щомісяця.

Крім того, наявні відомості про те, що відповідачка ОСОБА_1 має намір виїхати на постійне місце проживання за межі України, зокрема, до Іспанії. Саме тому, вона перевезла дітей до своїх батьків в село, але крім них, в неналежних умовах проживають й діти-сироти.

Відтак, позивач просив зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: синами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, дочкою ОСОБА_5. Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним, - їхнім батьком, за адресою: АДРЕСА_2. Зобов'язати Службу у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради провести перевірки та надати висновок про доцільність, проживання дітей за місцем проживання батька.

В подальшому представник позивача Лантух Я.В. подав уточнену позовну заяву, зазначивши, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідачка уклала шлюб з громадянином Іспанії ОСОБА_9, про що Шевченківським відділом РАЦС м. Києва зроблено актовий запис № 918 від 26 липня 2016 року та з того часу вона проживає за кордоном.

Вказував, що на час подачі уточненої позовної заяви діти проживають разом із позивачем в АДРЕСА_1 та перебувають на його повному утриманні. Відповідачка свідомо уникає свого материнського обов'язку щодо утримання власних дітей, участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх здоров'ям та розвитком, в добровільному порядку матеріальної допомоги по утриманню дітей не надає.

Оскільки ОСОБА_1 проживає за кордоном, участі у вихованні та утриманні своїх дітей не приймає, то з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, їх духовного та інтелектуального розвитку як особистостей, він змушений звернутися до суду з позовом про визначення їх місця проживання разом із ним.

Вважає, що визначення місця проживання дітей разом із батьком не порушить прав відповідачки й не позбавить останню можливості брати участь у вихованні дітей, а тому просив суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з їхнім батьком ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з матір'ю та зобов'язання повернути малолітніх дітей, в якій просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_11, зобов'язати ОСОБА_10 передати малолітніх дітей: синів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, дочку ОСОБА_5 для проживання їх матері ОСОБА_1 та вирішити питання судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що вона є матір'ю, а позивач за первісним позовом батьком трьох малолітніх дітей. Вказувала, що сторони перебували у шлюбі з 12 серпня 2006 року по 06 липня 2016 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області.

Після розірвання шлюбу, за взаємною згодою діти проживали з нею. Вона, як відповідальна мама, постійно піклувалася про своїх дітей, приділяла достатню увагу, як фізичному так і духовному їх розвитку, розвивала природні дані дітей та вживала належних заходів для їх обстеження, а в разі необхідності лікування, згідно з рекомендаціями спеціалістів. Діти завжди були охайними, доглянутими та забезпечені усім необхідним.

Вказувала, що батько дітей не турбувався про необхідність забезпечення дітей, допомоги не надавав, як наслідок вона звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом про стягнення аліментів.

Так, в подальшому, 16 грудня 2016 року відповідач за зустрічним позовом попросив передати йому дітей, щоб провести передноворічні свята, а вона, не підозрюючи його наміри щодо ізоляції дітей, погодилася, оскільки вважає, що в житті дітей має бути присутнім і батько, в жодному разі вона ніколи не перешкоджала йому бачитись із дітьми.

Вказувала, що згодом, під час новорічних свят ОСОБА_3 попросив її, щоб діти декілька днів ще побули з ним, а надалі взагалі відмовився віддавати дітей назад, вимкнув номери телефонів і по цей час фактично переховується з дітьми та незаконно утримує їх в невідомому їй місці.

Позивачка за зустрічним позовом вважає, що така ганебна поведінка батька наносить дуже велику психологічну травму для дітей, вони страждають і плачуть за нею. Наразі їй невідомо який психоемоційний стан у дітей, який стан їх здоров'я та розвитку.

Наголошувала, що в жодному разі, такі неправомірні дії батька не направлені на дотримання інтересів дітей і їх потреб, а містять лише наміри агресії, якоїсь помсти чи способу зробити її нещасною в розлуці з дітьми.

До моменту незаконної ізоляції від неї дітей, вони були влаштовані до навчального закладу, відвідували гуртки, спортивні секції, додатково займались навчанням. Переривання навчального процесу та позбавлення материнської турботи буде вкрай негативно позначатися на здоров'ї дітей, малолітні діти не повинні бути розлучені з матір'ю.

ОСОБА_1 вказувала, що вона є самодостатньою і незалежною людиною, в змозі самостійно виховувати та всебічно розвивати своїх дітей, вона офіційно працевлаштована, має достатній дохід для матеріального забезпечення дітей. Характеризується позитивно, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває. Житлом повністю забезпечена, адже у її власності перебуває житловий будинок загальною площею 86,3кв.м., також у її користуванні та користуванні дітей цілий житловий поверх великого будинку (понад 500 кв.м.), що належить її матері та розташований у Житомирській області. Всіма зручностями для гармонійного розвитку дітей - житло забезпечене.

28 листопада 2018 року позивач за первісним позовом ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги та просив суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з їхнім батьком, за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_1 повернути неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Україну, для її проживання з батьком, ОСОБА_3, оскільки відповідачкою вивезено за кордон малолітню дочку ОСОБА_5 у незаконний спосіб, з використанням підробленої нотаріально посвідченої згоди батька, по факту підробки та використання завідомо підробленого документа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, внесено відповідні відомості до ЄРДР, проводиться досудове розслідування Ірпінським ВП.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Україну для її проживання з батьком - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_10, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір'ю та зобов'язання повернути малолітніх дітей - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1, адвокат Волков А.В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийнято з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не враховують якнайкращі інтереси дітей, зокрема не надано правової оцінки діям позивача щодо самовільної зміни місця проживання дітей та тривалим рокам ізоляції дітей від матері, відсутності у позивача власного житла, а також роботи та доходів на день ухвалення судового рішення, його поведінку та ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Так, апелянт вказує, що судом не було взято до уваги, що ОСОБА_3 не забезпечений житлом, власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, а позивач має лише місце реєстрації за даною адресою, у власності будь-якої житлової площі він не має. Після розірвання шлюбу проживав за адресою: АДРЕСА_2.

Наголошує, що судом не було враховано невиконання позивачем ОСОБА_3 вказівок органу опіки та піклування щодо організації зустрічей матері та дітей, ігнорування позивачем ухвали суду про забезпечення позову щодо контакту матері та дітей від 15 серпня 2018 року. Позивач жодного разу не виконав вказану ухвалу. А зазначення в мотивувальній частині рішення про те, що в матеріалах справи відсутні дані про притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за перешкоджання матері у контакті з дітьми є безпідставним, оскільки тривала ізоляція дітей від матері підтверджується численними актами, заявами, зверненнями, що наявні в матеріалах справи.

Крім того, апелянт вважає, що судом проігноровано тривалу ізоляцію дітей вдома, не влаштування їх до навчальних закладів та позбавлення права на якісну освіту батьком ОСОБА_3

Посилання ж позивача на викрадення доньки ОСОБА_5 та її незаконний перетин кордону є голослівним, оскільки дитина виїхала за кордон разом із матір'ю на підставі наданої раніше ОСОБА_19 згоди на перетин кордону. Виїзд за межі країни відбувся після тривалої ізоляції доньки від матері, коли останній стало відомо про місце перебування дітей. ОСОБА_1 прибула до місця проживання позивача з дітьми та на вулиці побачила останніх, донька побігла до неї, плакала та просила забрати її від батька.

В апеляційній скарзі звертає увагу, що відповідачка просила визначити місце проживання дітей разом з нею, без прив'язки до адреси чи країни, а той факт, що вона разом із донькою ОСОБА_5 на даний час проживає в Іспанії не є обставиною, яка унеможливлює визначення місця проживання дітей з матір'ю, оскільки ОСОБА_1 є громадянкою України, має у особистій власності нерухоме майно у м. Ірпені, Київської області, має дохід та інші ресурси для забезпечення найкращих інтересів дітей.

Апелянт також вказує, що судом не враховано думку доньки ОСОБА_5, яка була опитана судом в режимі відео конференції в грудні 2021 року та якій вже виповнилось 12 років. Остання однозначно заявила, що бажає проживати разом із матір'ю, а батько не дає можливості їй та мамі спілкуватись із братами ОСОБА_6 та ОСОБА_4. В оскаржуваному рішенні не обґрунтовано чому вирішено визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком проти її волі.

Крім того, в судовому засіданні, що відбулось у грудні 2021 року було заслухано думку ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які не висловлювались проти проживання з матір'ю, однак бажали щоб сім'я проживала разом у АДРЕСА_1. На думку апелянта, сини просто боялись висловити свою думку всупереч словам батька, який контролював їх розмову в одному приміщенні.

Звертає увагу й на те, що в одному з судових засідань позивачем визнано, що ОСОБА_1 є гарною матір'ю і що нічого поганого як про матір, він про неї сказати не може.

Представник апелянта також наголошує, що позивач не звертався в установленому порядку, зокрема на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року до уповноважених органів, не просив визнати утримання доньки ОСОБА_5 чи її перетин кордону незаконним, а оскаржуване рішення в частині зобов'язання повернення дитини в Україну має на меті розлучити матір з донькою.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у первісному позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_1. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, для його проживання х матір'ю. Провадження в частині визначення місця проживання та зобов'язання повернути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрити у зв'язку з досягненням дитиною 14-річного віку.

24 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3, адвоката Лантуха Я.В., в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси дітей.

Так, представник позивача вказує, що під час судового розгляду знайшли підтвердження обставини, що батьком ОСОБА_3 створені комфортні умови для проживання та виховання дітей в Україні, а відповідачка участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, надано докази незаконності вивезення доньки ОСОБА_5 за межі України.

Крім того, при розгляді справи малолітні сини ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначили, що вони вже четвертий рік проживають із батьком в будинку за адресою: АДРЕСА_1, де створені умови для їх проживання, а мати до них жодного разу не навідувалась, не вітала їх зі значущими для них святами.

Крім того пояснили, що однаково люблять обох батьків, проте, оскільки мати проживає закордоном, то вони хочуть проживати з батьком в Україні.

У відзиві представник позивача просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки у справі ОСОБА_1 - адвокат Волков А.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити поданий відповідачкою зустрічний позов та визначити місце проживання дітей із матір'ю. Та врахувати, що син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 14-річного віку і вправі сам визначати місце свого проживання.

Представник позивача ОСОБА_3, адвокат Лантух Я.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права, процесуального законодавства. Крім того зазначив, що у зв'язку з тривалим розглядом судом першої інстанції вказаної справи - 6 років, обставини у вказаній справі постійно змінювалися і на даний час фактично обидві сторони проживають за межами України - відповідачка ОСОБА_12 проживає із новим чоловіком в Іспанії, де вона народила іще трьох дітей і з нею проживає донька ОСОБА_5. Позивач проживає фактично із синами- ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у місті Сієтл США, тому виконання вказаного рішення на території України буде мати ускладнення. Разом із тим вважає, що рішення суду першої інстанції з врахуванням позовних вимог та обставин які існували на час його ухвалення відповідало нормам процесуального законодавства та нормам матеріального права. Просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідачки у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частиковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року відділом РАГС Ірпінського міським управлінням юстиції Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, та ОСОБА_12 про що зроблено актовий запис № 268 (а.с. 7 т.1).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_4, його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 8 т.1).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_5, народилася ІНФОРМАЦІЯ_5, її батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9 т.1).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_6, народився ІНФОРМАЦІЯ_6, його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10 т.1).

За час шлюбу сторони проживали разом з дітьми в житловому будинку АДРЕСА_1, який ОСОБА_3 набув у власність в порядку спадкування після смерті його батьків, даний факт підтверджено поясненнями сторін по справі та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 14 грудня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 1781 та про право на спадщину за законом від 14 грудня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 1784, що визнається сторонами і підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 87450195 від 18.05.2017 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1; підстава виникнення права власності - договори дарування від 20 травня 2016 року, зареєстрований за № 2380 та за № 2384 (а.с. 147 т.1) .

Згідно рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2016 року по справі № 367/4317/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 12 серпня 2006 року, розірвано (а.с. 119 т.1) .

Відповідач ОСОБА_1 26 липня 2016 року уклала шлюб з громадянином Іспанії ОСОБА_13, про що Шевченківським відділом РАЦС м. Києва зроблено актовий запис № 918 від 26 липня 2016 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 (а.с.7 т.2) .

Згідно свідоцтва про зміну імен серія НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 13 жовтня 2017 року змінила прізвище на ОСОБА_14 (а.с. 11 т.2) .

З вересня 2016 року ОСОБА_1 змінила фактичне місце проживання дітей та перевезла їх до своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в АДРЕСА_2, даний факт підтверджено довідкою Служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 18 жовтня 2016 року № 965-3/161, актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 30 січня 2017 року та актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитячого будинку сімейного типу, з яких також вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 є дитячий будинку сімейного типу, організованого сім'єю ОСОБА_20, власник будинку ОСОБА_21, житлова площа будинку 450 кв.м., в будинку виховується щонайменше 9 дітей. Згідно довідки Озерненського центру розвитку дитини «Сонячний теремок» Житомирського р-ну, Житомирської області № 8 від 03 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, поступив в групу «Капітошка» Озерненського ЦРД «Сонячний теремок» 01 жовтня 2016 року. Дитячий заклад відвідував до 19 грудня 2016 року. Згідно довідки Озерненського центру розвитку дитини «Сонячний теремок» Житомирського р-ну, Житомирської області № 7 від 03 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, поступила в дитячий заклад 10 жовтня 2016 року. Дітей приводили і забирали їх мама і бабуся. Неповнолітні діти ОСОБА_22 знаходилися майже до кінця грудня 2016 року. Згідно характеристики учня ОСОБА_15, виданої Пісківською ЗОШ І-ІІІ ст. Житомирського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_18 навчався в Пісківській ЗОШ І-ІІІ ст. з 17 жовтня по 16 грудня 2016 року; був повністю забезпечений всім необхідним шкільним приладдям; батьки (мама) та рідні (бабуся, дідусь) приділяли належну увагу вихованню дитини, завжди цікавилися навчальним життями досягненнями. Вказані обставини підтвердилися поясненнями обох сторін, а також дослідженими письмовими матеріалами.

Згідно довідки ТОВ «ОНВІ» № 94 від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 з 05 березня 2007 року працює у товаристві на посаді інспектора з кадрів з посадовим окладом 9 000 грн за місяць.

Згідно характеристики депутата Ірпінської міської ради Київської області Куценка С.В. від 15 вересня 2017 року ОСОБА_1, яка зареєстрована та постійно проживає за адресою : АДРЕСА_1 характеризується як ввічлива, добропорядна людина. Зі слів сусідів конфліктних ситуацій не спостерігалось, працює, шкідливих звичок не має умови проживання добрі, для виховання та розвитку дітей створено умови.

Також, судом встановлено, що з кінця грудня 2016 року діти повернулися до постійного свого місця проживання та залишились проживати разом з батьком в будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується усними поясненнями в судовому засіданні суду першої інстанції позивача та неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_6, а також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, зокрема про обстеження умов проживання дітей, які проводилися неодноразово службою в справах дітей, та висновками Служби в справах дітей Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 04 липня 2017 року про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що комісія не дійшла спільної згоди та рекомендувала визначити місце проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем реєстрації дітей), як з матір'ю так і з батьком. Зобов'язала службу та ОСОБА_3 організувати 04 липня 2017 року о 15:00 год. зустріч матері з дітьми за адресою: для заперечення факту чинення перешкод батьком спілкуватися/бачитися матері з дітьми (про що стверджує ОСОБА_1) Прибувши на місце зустрічі, ОСОБА_3 повідомив, що дітей немає вдома, зустріч не відбудеться. На прохання ОСОБА_1 показати умови проживання дітей відмовився, до будинку не допустив. Зроблено висновок: визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1. З змісту даного висновку вбачається, що після розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 діти залишилися проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. З вересня 2016 року ОСОБА_1 разом з дітьми переїхала на проживання за адресою: АДРЕСА_2. За даною адресою знаходиться дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_20, батьками-вихователями якого являються батьки ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25. Мати, ОСОБА_1 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має самостійний дохід, заміжня за громадянином Іспанії. ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що має чоловіка закордоном часто буває у від'їздах. В грудні 2016 року ОСОБА_3, відвідувавши дітей за адресою їх місця проживання, мотивуючи тим, що діти проживають без матері забрав їх до себе за адресою: АДРЕСА_2. Батько, ОСОБА_3 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має самостійний дохід. Спеціалістами служби неодноразово проводилися бесіди з батьками щодо мирного врегулювання даного спору та створення належних умов для виховання дітей, як матір'ю так і батьком, але позитивного результату це не дало.

Згідно висновку № 26 від 05 лютого 2018 року психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які на даний час проживають з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. (мати, ОСОБА_1, на даний час проживає в Іспанії за запитом батька ОСОБА_3 за № 020 від 23 січня 2018 року з метою визначення психоемоційного стану дітей, їх особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та емоційної прив'язаності до батьків, у зв'язку з визначенням їх місця проживання) враховуючи стабільний емоційний стан дітей, сформовану емоційну прив'язаність до батька, дистантне ставлення та образу на матір, позитивне ставлення між собою, рекомендовано: не змінювати місце проживання дітей та залишити їх проживання з батьком ОСОБА_3, враховуючи їх потреби та бажання; враховуючи міцну прив'язаність дітей між собою, не припустити їхнього роз'єднання; для повноцінного психічного розвитку дітей важливо встановити стабільний графік зустрічей з матір'ю, із завчасно обумовленим місцем часом зустрічі, які мають відбуватися в спокійній атмосфері.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника від 20 січня 2017 року актів обстеження умов проживання від 08 червня 2017 року, 26 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 зі своїми дітьми ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_18 Житло знаходиться в задовільному стані; створені гарні умови для проживання, навчання та розвитку дітей; стосунки, традиції сім'ї: дружні, сімейні; відвідують індивідуальні заняття.

Згідно заяви ОСОБА_1 від. 30 січня 2017 року до Ірпінського відділу поліції вбачається, що ОСОБА_1 зверталась з питанням про встановлення місця знаходження ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей, оскільки останній 16 грудня 2016 року забрав дітей на канікули від неї та не повернув їх, на яку Ірпінським ВП ГУНП в Київській області було повідомлено, що у разі підтвердження фактів викладених у заяві ОСОБА_3, 1972 року народження буде притягнуто до адміністративної відповідальності.

З заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 20 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 просить прийняти і невідкладно зареєструвати її заяву щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та внести відповідні відомості до ЄДРДР, на яку Ірпінським ВП ГУНП в Київській області було повідомлено, що у разі підтвердження фактів викладених у заяві ОСОБА_3, 1972 року народження буде притягнуто до адміністративної відповідальності.

З повідомлення Ірпінського відділ поліції ГУ НП в Київській області від 13 лютого 2016 року № 1926 вбачається, що при розгляді звернень ОСОБА_1 зареєстрованих 30 січня 2017 року ЄО № 1668, 31 січня 2017 року ЄО № 1741 кримінальних правопорушень за даним фактом не виявлено.

Із заяви ОСОБА_3 від 08 лютого 2018 року вбачається, що позивач звертався до Служби у справах дітей та сім'ї з питанням щодо перегляду питання визначення місця проживання малолітніх дітей та винесенням висновку по справі у зв'язку з перебуванням матері за кордоном.

З листа Служби у справах дітей та сім'ї від 16 лютого 2018 року № 209 вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради №167/7 від 25 лютого 2018 року затверджено висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянка України має дозвіл на проживання в країнах ЄС, зокрема мешкає за адресою: АДРЕСА_4, даний факт підтверджується дозволом на проживання в країнах НОМЕР_6, нотаріально запротокольованим актом заяви від 22 серпня 2017 року, і усними поясненнями позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні суду першої інстанції. Крім того, згідно листа головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2018 року № 0184-6185/0/15-18 щодо інформації про перетин державного кордону України в період з 01 вересня 2016 року по 31 травня 2017 року вбачається, що в період з 16 жовтня 2016 року по 22 березня 2017 року ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон України.

Позивач по первісному позову ОСОБА_3 стверджує про наміри відповідача вивезти дітей без згоди батька і в односторонньому порядку змінити їх місце проживання та усунути батька від участі в їх вихованні та спілкуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до Білокуракинського районного суду Луганської області (справа №409/2306/17), з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України та оформлення проїзних документів дітей, які не досягнули 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року вказаний вище позов було залишено без розгляду по клопотанню представника позивача.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_17 змінила місце проживання та на даний час проживає разом з матір'ю за кордоном, дану інформацію не заперечила, а підтвердила відповідач по первісному позову ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції. Згідно листа Держприкордонслужби від 06 квітня 2018 року за №184/Ш-4440, підтверджується факт перетину кордону неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 ОСОБА_22.

Судом встановлено, що Києво-Святошинською місцевою прокуратурою проводиться досудове розслідування щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України по зверненню ОСОБА_3 з приводу викрадення малолітньої ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, даний факт підтверджено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 квітня 2018 року.

Також судом встановлено, що Ірпінським відділом поліції ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України по факту підробки та використання завідомо підробленого документа, даний факт підтверджено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 липня 2018 року.

Згідно висновку психологічного обстеження ОСОБА_5, 2009 року народження, психологічного висновку емоційного стану ОСОБА_4, 2008 року народження і ОСОБА_6, 2011 року народження від 13 січня 2019 року та 13 січня 2019 року відповідно, здійснених практичним психологом ОСОБА_26 вбачається, що ОСОБА_22 ОСОБА_5 також спілкування з нею та спостереження за невербальними проявами (коли мова заходила про біологічного батька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 постійно нервово торкалась до обруча, або до ланцюжка, або зовсім замовкала) можна говорити про те, що дівчинка переживала складні та негативні емоції під час проживання її з батьком та братами в Україні без мами, дівчинка називає татом ОСОБА_29, з яким наразі проживає, в той час, як про свого біологічного батька не хоче згадувати і при необхідності називає Тимофієм, можна стверджувати, що наразі дівчинка має стабільний позитивний емоційний стан, із задоволенням розмовляє іспанською мовою, запрошує до себе в гості, а саме це свідчить про величезну роботу матері, щоб її донька була щасливою, відкритою та доброзичливою. Хлопці агресивно відносяться до ОСОБА_29, теперішнього чоловіка ОСОБА_1, в розмові вживають ненормативну лексику, при розмові з матір'ю розплакались.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, що вбачається з довідки Ірпінського МВ ДВС Центрального МУ Юстиції (м. Київ) від 22 жовтня 2020 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 березня 2021 року (а.с. 2 т.4).

Згідно довідки №3/5 від 09 червня 2020 року ОСОБА_18 навчається у Приватному ліцеї «Академія мудрості» у 7 класі.

Згідно довідки №154 від 17 червня 2020 року ОСОБА_16 навчається у 3 класі Вінницької приватної гімназії «Дельфін» за екстернатною формою навчання.

Згідно довідки від 20 червня 2020 року ОСОБА_18 та ОСОБА_16 займаються дзюдо в спортивному клубі «Ахілес», опікою синами займається батько.

Згідно довідки №229 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_16 навчається в 3 класі Ірпінського ПВО «Освіта» та довідки №230 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_18 навчається в 7 класі Ірпінського ПВО «Освіта».

Згідно характеристик Ірпінського НВО «Освіта» ОСОБА_22 ОСОБА_4 та ОСОБА_22 ОСОБА_6 характеризуються як старанні та уважні учні, веселі, товариські, самостійні, виховані. Батько приділяє належну увагу вихованню дітей.

Згідно листа Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області від 25 червня 2018 року № 963 службою у справах дітей та сім'ї неодноразово було обстежено житлово-побутові умови проживання дітей та питання щодо визначення місця проживання малолітніх розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дітей. Комісія розглянувши подані документи, заслухавши обох батьків та керуючись чинним законодавством рекомендувала надати висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем реєстрації дітей, як з батьком так і з матір'ю), рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №167/7 від 25 липня 2017 року затверджено висновок «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1. Служба у справах дітей та сім'ї не в праві виносити рішення щодо визнання незаконним вивезення за кордон малолітньої ОСОБА_22 ОСОБА_5 Тимофіївки, ІНФОРМАЦІЯ_2, та прийняття рішення про доцільність повернення її на територію України. Рекомендовано з даного питання звернутися до суду.

Згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 13 липня 2021 року № 93/8 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком, ОСОБА_28.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що батьки дітей, бажають брати участь у піклуванні, вихованні, здоров'ї усіх своїх дітей. Відповідно актів обстеження житлово-побутових умов, за місцем проживання батька та відповідно до пояснень, даних в судовому засіданні за місцем проживання матері створені всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку малолітніх дітей. Батько ОСОБА_3 має офіційне працевлаштування та позитивні характеристики з місця проживання та роботи. Щодо посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1, що батько ОСОБА_3 перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми, то слід зазначити, що дійсно працівниками поліції проводились перевірки за заявами ОСОБА_1 з цього приводу, при цьому ОСОБА_27 до будь-якої відповідальності не притягувався, складу кримінального правопорушення не встановлено, адміністративні протоколи не складались.

Крім того, зазначено, що комісією з питань захисту прав дитини неодноразово приймалось рішення щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1, зокрема останнім рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 13 липня 2021 року № 93/8 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком, ОСОБА_28, за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, теж було визначене за адресою АДРЕСА_1 (за місцем реєстрації дітей, як з батьком так і з матір'ю), оскільки рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №167/7 від 25 липня 2017 року затверджено висновок «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, й ніхто не оскаржував та не скасовував вказаний висновок.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680 св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місяця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батька свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Таким чином, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в найкращих інтересах дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є визначення місця проживання з батьком - ОСОБА_19, оскільки судом було враховано ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей та особисте ставлення їх до кожного із батьків, а також їх вік, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, висловлювали свою думку з приводу місця проживання з одним із батьків й зазначали, що не проти проживати разом із матір'ю та батьком в Україні, проте враховуючи, що їх мати перебуває за кордоном, то бажають проживати разом із батьком в Україні.

Крім того, судом також враховано, що відповідно до листа Служби у справах дітей та сім'ї від 16 лютого 2018 року № 209 вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради №167/7 від 25 лютого 2018 року затверджено висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В матеріалах справи містяться також висновки щодо психологічного обстеження дітей.

Так, згідно висновку № 26 від 05 лютого 2018 року психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які на даний час проживають з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. (мати, ОСОБА_1, на даний час проживає в Іспанії за запитом батька ОСОБА_3 за № 020 від 23 січня 2018 року з метою визначення психоемоційного стану дітей, їх особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та емоційної прив'язаності до батьків, у зв'язку з визначенням їх місця проживання) враховуючи стабільний емоційний стан дітей, сформовану емоційну прив'язаність до батька, дистантне ставлення та образу на матір, позитивне ставлення між собою, рекомендовано: не змінювати місце проживання дітей та залишити їх проживання з батьком ОСОБА_3, враховуючи їх потреби та бажання; враховуючи міцну прив'язаність дітей між собою, не припустити їхнього роз'єднання; для повноцінного психічного розвитку дітей важливо встановити стабільний графік зустрічей з матір'ю, із завчасно обумовленим місцем часом зустрічі, які мають відбуватися в спокійній атмосфері.

Вказане свідчить про недоцільність зміни місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з місця проживання з батьком, на місце проживання з матір'ю.

Однак, що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю, то апеляційний суд доходить висновку, що зазначені вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Так, згідно висновку психологічного обстеження ОСОБА_5, 2009 року народження, психологічного висновку емоційного стану ОСОБА_4, 2008 року народження і ОСОБА_6, 2011 року народження від 13 січня 2019 року та 13 січня 2019 року відповідно, здійснених практичним психологом ОСОБА_26 вбачається, що ОСОБА_22 ОСОБА_5 також спілкування з нею та спостереження за невербальними проявами (коли мова заходила про біологічного батька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 постійно нервово торкалась до обруча, або до ланцюжка, або зовсім замовкала) можна говорити про те, що дівчинка переживала складні та негативні емоції під час проживання її з батьком та братами в Україні без мами, дівчинка називає татом ОСОБА_29, з яким наразі проживає, в той час, як про свого біологічного батька не хоче згадувати і при необхідності називає Тимофієм, можна стверджувати, що наразі дівчинка має стабільний позитивний емоційний стан, із задоволенням розмовляє іспанською мовою, запрошує до себе в гості, а саме це свідчить про величезну роботу матері, щоб її донька була щасливою, відкритою та доброзичливою. Хлопці агресивно відносяться до ОСОБА_29, теперішнього чоловіка ОСОБА_1, в розмові вживають ненормативну лексику, при розмові з матір'ю розплакались.

Із вказаного висновку слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, має міцний емоційний зв'язок із матір'ю, сформовано з нею довірливі та близькі стосунки, а також довірливі стосунки сформовано із теперішнім чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_9.

Апеляційний суд вважає, що безперервне проживання дитини ОСОБА_5 з матір'ю в оточенні інших близьких для дитини людей, зокрема, нинішній чоловік її матері - ОСОБА_29, в цьому випадку забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. В той самий час, аналогічні умови створені й для ОСОБА_4 та ОСОБА_6 при визначенні місця проживання разом із батьком.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_5 тривалий час проживає з матір'ю за кордоном Іспанії, що не заперечувалось сторонами по справі, а тому кардинальна зміна умов проживання, а саме розлучення з матір'ю, переїзд дитини для проживання з батьком, може мати негативні наслідки для її психологічного стану та розвитку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши інтереси малолітніх дітей (ОСОБА_18 та ОСОБА_16), їх психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_16, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Таким чином, оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Визначення місця проживання дітей з батьком не впливатиме на взаємовідносини дітей з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказане також стосується і визначення місця проживання ОСОБА_17 з матір'ю, оскільки вказане так само не позбавляє батька ОСОБА_3 батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно його доньки ОСОБА_17

ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як батьки, які безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку дітей, мають право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.

У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дітей, станом їх здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 757/72415/17-ц (провадження № 61-7055св19).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині щодо визначення місця проживання ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі щодо визначення місця проживання ОСОБА_30 у зв'язку з досягненням ним 14 річного віку колегія суддів вважає безпідставним, оскільки суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції не момент його ухвалення - 26 січня 2022 року і на вказану дату син сторін - ОСОБА_4, ще не досяг 14 річного віку, тому суд першої інстанції в цій частині з врахуванням наданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_15 саме із батьком. З врахуванням викладеного підстав для постанови ухвали про закриття апеляційного провадження колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником Волковим Анатолієм Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року в частині визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та зобов'язання ОСОБА_1 повернути неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україну для її проживання з батьком - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. та в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір'ю скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_31 в задоволенні позову в частині визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, з батьком.

Зустрічний позов ОСОБА_1 щодо визначення місце проживання малолітніх дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_11.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв