Справа №336/1035/23
Пр. 2/336/1053/2023
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

07 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича, подану по цивільній справі №336/1035/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника в інтересах заявника звернувся до суду 03.02.2023 із вказаною заявою, за змістом якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю магазину (літ.А), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33069130, який належить ОСОБА_2 , та заборони вчиняти певні дії ОСОБА_2 відносно будівлі магазину (літ. А), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33069130, а саме: заборонити передавати в іпотеку будівлю; заборонити передавати до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб будівлю; заборонити проводити реконструкцію, іншим чином змінювати вказану будівлю; заборонити будь-яким чином розпоряджатись будівлею; заборонити приватним нотаріусам, державним нотаріусам, державним реєстраторам проводити будь-які реєстраційні дії із будівлею.

За змістом заяви зауважує, що заявником подано до суду позов про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 доларів США в рахунок тіла заборгованості за договором позики, 1 000,00 доларів США в рахунок процентів за договором позики, ціна позову становить 402 160,00 гривень виходячи з еквіваленту усієї суми заборгованості у національній валюті за договором позики. Зазначає, що згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав відповідачу у справі належить будівля магазину (літ. А), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33069130.

З підстав, передбачених ст.149,150 ЦПК України, представник заявника просить задовольнити заяву.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що вказана заява підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зміст та форма заяви про забезпечення позову врегульовані ст.151 ЦПК України.

Так, відповідно до п.3,7 ч.1 вказаної норми заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Встановлено, що заява представника заявника вказаним вимогам не відповідає, є необґрунтованою, крім того, заявником не надано жодних достовірних доказів на підтвердження доцільності та правомірності вжиття заходів забезпечення позовної заяви.

У п. 4. Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, в порушення п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, приналежність вказаного нерухомого майна відповідачу на час звернення до суду із заявою не підтверджена належними і допустимими доказами, ця обставина підлягає встановленню та підтвердженню.

На виконання п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову із обґрунтуванням доцільності вжиття заходів забезпечення у кожний визначений спосіб.

Крім того, у заяві відсутні підтверджені докази того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Наведені у заяві ризики визначені у загальних рисах, без чітких ідентифікаційних ознак.

Слід наголосити у зв`язку із наведеним, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, накладення арешту на приміщення магазину може стосуватись господарської діяльності певного суб`єкта господарювання.

Суд також зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказані вище недоліки зумовлюють застосування судом ч.10 ст.153 ЦПК України, відповідно до якої суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Керуючись ст. 2, 12-13, 149-153, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 07.02.2023.

Суддя Л.А. Вайнраух