Провадження № 2/756/1774/23
02 лютого 2023 року м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Діденка Є.В.,
за участю секретаря - Раздайбєдіної С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАС УКРАЇНА» про стягнення коштів,
Ухвалою судді від 26 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи та призначено справу до розгляду на 02 лютого 2023 року.
В судове засідання позивач не з`явився, його представник ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без участі позивача і представника, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, ухвала про відкриття провадження направлялась відповідачу на адресу електронної пошти і була доставлена 27.12.2022 р. Заяв про відкладення відповідач не подавав.
Тому, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами та за відсутності відповідача.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.
Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.
27.08.2022 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору і повернення коштів у семиденний строк, однак відповідач гроші не повернув.
Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.
Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
На підставі ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про туризм», туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо);
Статтею 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.
Цією ж статтею визначено, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо, зокрема, невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Оцінка доказів і мотиви суду.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Надаючи оцінку забраним у справі доказам, суд зазначає, що 04.02.2022 року відповідач прийняв замовлення на надання туристичних послуг, та прийняв попередню оплату за їх надання в майбутньому. Відомості про укладення письмового договору на туристичне обслуговування - відсутні.
Тому, саме відповідач як туроператор є відповідальним за надання туристичних послуг, і саме він є власником грошових коштів, сплачених позивачем.
Крім того, туристичні послуги не були надані позивачу.
Надаючи оцінку причинам ненадання туристичних послуг, суд зазначає, що це може бути викликано настанням обставин непереборної сили, пов`язаної з військовою агресією російської федерації проти України.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 617 ЦК України настання такої обставини звільняє лише від відповідальності за невиконання умов зобов`язання, але не звільняє від самого зобов`язання чи наслідків його припинення.
Відповідно виставленого рахунку, предметом туристичної послуги є подорож, яка мала відбутись у березні 2022 року. Відомості про те, що сторони бажають перенести подорож на інший час, у справі відсутні.
Таким чином, у зв`язку з тим, що надання туристичної послуги не відбулось, період у який сторони погодили виконання туристичного продукту вже минув та іншої домовленості щодо виконання зобов`язань сторони не досягли, на переконання суду зобов`язання слід вважати припиненими на підставі статті 607 ЦК України.
У такому разі, відповідач зобов`язаний повернути споживачу сплачену ним вартість ненаданих послуг у повному обсязі з урахуванням частково сплаченої суми.
На підставі ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору в розмвірі 922,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 263-265, 280, 272, 353, 354 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Є.В. Діденко