ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 726/1029/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Третій відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Байцар Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Третього відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

18 липня 2022 року ухвалою Садгірського районного суду Чернівецької області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

23 листопада 2022 року ухвалою Садгірського районного суд м. Чернівці позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-якої ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, крім як від 18.07.2022 року, позивач не отримувала, а суд, в свою чергу, іншої не виносив.

Провадження №22-ц/822/145/23

Наголошує, що в такий спосіб суд першої інстанції формально відноситься до вирішення процесуального питання та чинить свідомі перешкоди на шляху до правосуддя, чим порушує ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п.6 ч.1 ст.353 цього Кодексу, а саме про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що після скасування ухвали про повернення позовної заяви позивачу повторно направлена ухвала про залишення без руху, а 22.11.2022 року позивачем додано до матеріалів справи чотири квитанції від 02.09.2022 року на суми по 992,40 грн та 4044,60 грн, а також додано копії звітів про оцінку спірного майна.

Виснував, що згідно останнього звіту від 22.11.2019 року ринкова вартість житлового будинку з належними спорудами та будинками по АДРЕСА_1 складає 577 800 грн без ПДВ, а тому зважаючи на викладене, судом встановлено, що у позивача відсутній актуальний висновок оцінки спірного майна, а отже судовий збір сплачено не у повному розмірі, відтак, позивачем не виконано вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

В силу ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.07.2022 року позовну заяву залишено без руху з підстав того, що позивачем було заявлено 4 немайнові вимоги та 1 майнову, а судовий збір сплачено тільки за 1 немайнову вимогу, а тому вказані недоліки перешкоджали у відкритті провадження у цивільній справі і стали підставою для залишення позовної заяви без руху (а.с.13).

В подальшому, 08.08.2022 року ухвалою Садгірського районного суд м. Чернівці позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, яка постановою Чернівецького апеляційного суду від 19.10.2022 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до Садгірського районного суду м. Чернівці (а.с.76-79).

24.10.2022 року справу повернуто до суду першої інстанції та отримано таким 31.10.2022 року, що підтверджується копією супровідного листа (а.с.84).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №726/1029/22 передано головуючому судді Байцар Л.В. (а.с.85).

22.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Садгірського районного суду м. Чернівці із заявою про видачу копії постанови Чернівецького апеляційного суду від 19.10.2022 року та про долучення до матеріалів справи матеріалів, які поверталися позивачу: позовну заяву на 66 арк; квитанції про сплату судового збору від 18.07.2022 року на суму 992,40 грн, від 02.09.2022 року на суму 992,40 грн 3 шт. та на суму 4 044,60 грн (а.с.86-89).

23.11.2022 року Садгірським районним судом м. Чернівці винесено ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав того, що у позивача відсутній актуальний висновок оцінки спірного майна, а отже судовий збір сплачено не у повному обсязі, відтак позивачем не виконано вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.90).

Так, вимоги та зміст позовної заяви містяться у ст.175 ЦПК України.

Статтею 177 ЦПК України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви, а її ч.4 передбачає, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зі змісту ухвали суду про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.13) вбачається, що позивачем не в повній мірі сплачено судовий збір у відповідності до заявлених вимог, однак, жодних посилань щодо необхідності подання висновку про оцінку майна не містила. Так само, в матеріалах справи відсутні відомості про повторне направлення позивачу копії ухвали без руху після скасування в апеляційній інстанції ухвали суду про повернення позовної заяви, що суперечить змісту оскаржуваної ухвали.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що в силу вимог ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Проте, зазначених вимог процесуального закону районний суд не дотримався.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу по надуманим причинам виявив надмірний формалізм, оскільки повернення позовної заяви із зазначених підстав не відповідає принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушує сутність права позивача на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 27 січня 2021 року по справі №757/6159/19, останній вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує вірне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Відповідно до практики ЄСПЛ на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голднер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герен проти Франції» від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «DeGeouffre dela Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення заяви за надуманими підставами порушує право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що суду першої інстанції у цій справі при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.