Справа № 214/6733/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/6733/22

за позовною заявою Виконкому Саксаганської районної у місті ради

до ОСОБА_1 и,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору 1: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору 2: Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Виконкому Саксаганської районної у місті ради Старовойт В.В., діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду 08.12.2022 з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина, або опікуна, на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; накласти заборону на відчуження майна у вигляді житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

В обґрунтування позову представник вказує, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте від народження з сином не проживає. Відповідачка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Від народження малолітнім опікується бабуся ОСОБА_2 , яка з дитиною мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де створено усі умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку дитини. ОСОБА_2 забезпечує усі потреби дитини, взяла на себе відповідальність за виховання, життя та здоров`я дитини. Біологічний батько дитини - ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 , проте офіційно свого батьківства не визнав. Сім`я ОСОБА_1 з 15.11.2021 і по теперішній час перебуває на обліку у Криворізькому міському центрі соціальних служб у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Під час неодноразових комісійних відвідувань адреси проживання ОСОБА_1 з`ясовано, що матір`ю не створено належних умов для проживання та розвитку дитини, реєстрацію дитини проведено після чисельних профілактично-роз`яснювальних бесід спеціалістами служби у справах дітей виконкому районної у місті ради та Криворізького міського центру соціальних служб. ОСОБА_2 уклала декларацію з лікарем-педіатром, проходить медичне обстеження з онуком, піклується про стан здоров`я. Під час спілкування з ОСОБА_2 з`ясовано, що ОСОБА_1 оформила державну допомогу при народженні та пакунок малюка, але передати банківську карту на яку надходить виплати бабусі відмовилася, пояснюючи тим, що їй потрібно віддати власні борги. Постановами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2021 та від 27.10.2022 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладені адміністративні стягнення. ОСОБА_1 не бажає працювати, стабільного доходу не має, участі у вихованні та утриманні сина не бере, зв`язок з бабусею дитини не підтримує, тривалий час зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно та неадекватно, вчиняє бійки з цивільним чоловіком. З відповідачкою неодноразово проводилася профілактично-роз`яснювальна робота щодо належного виконання батьківських обов`язків, але вона не бажає співпрацювати з Криворізьким міським центром соціальних служб та службою у справах дітей виконкому районної у місті ради. Враховуючи, що мати малолітнього ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, керуючись інтересами дитини, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.12.2022 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Сторони, треті особи та їх представники у підготовче судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5 подала заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутністю, позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про визнання позову.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила позов задовільнити, зазначила, що вона опікується своїм онуком ОСОБА_3 з дня його народження.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 ,про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №282. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками малолітнього ОСОБА_3 є: ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_7 - батько.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №5 від 01.02.2022, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я).

Сім`я ОСОБА_1 перебуває на обліку у Криворізькому міському центрі соціальних служб у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Під час відвідування сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у цивільному шлюбі з біологічним батьком дитини ОСОБА_4 . Малолітній ОСОБА_3 з 20.09.2021 перебуває на вихованні у бабусі по лінії біологічного батька ОСОБА_2 та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки за адресою проживання відповідачки відсутні умови для проживання дитини, батьки дитини не працюють, зловживають алкоголем. Під час спілкування з ОСОБА_2 з`ясовано, що ОСОБА_1 оформила свідоцтво про народження дитини, державну допомогу при народженні та пакунок малюка, але банківську картку, на яку надходять виплати, передати ОСОБА_2 відмовилася. ОСОБА_2 заключила декларацію з лікарем-педіатром, проходить медичне обстеження з онуком, піклується про його стан здоров`я. У Івана за адресою проживання бабусі створені необхідні умови. Криворізький міський центр соціальних служб для сім]ї, дітей та молоді звернувся до Металургійного УПСЗН з клопотанням щодо призупинення державних соціальних виплат при народженні та одиноким матерям ОСОБА_1 .

Під час комісійних відвідувань адреси проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , встановлено, що житло потребує негайного капітального ремонту, централізованого забезпечення електро та водопостачанням. В квартирі брудно, для проживання та розвитку дитини не створено належних умов. Будинок знаходиться у занедбаному стані, вікна розбиті, пошкодження затулені подушками.

Як вбачається з рапорту ДОП СП ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, при виконанні матеріалів №4500 від 29.09.2022 з приводу збору документів на ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , опитано сусідів вищевказаної адреси, які повідомили, що ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується з негативного боку, зловживає спиртними напоями, у побуті веде аморальний спосіб життя.

За адресою проживання малолітнього ОСОБА_3 з бабусею ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , комісією встановлено, що житло забезпечено тепло, електро та водопостачанням. Санітарно-гігієнічні та побутові прилади у задовільному та робочому стані. За вказаною адресою проживають ОСОБА_2 1976 р.н., ОСОБА_9 1981 р.н., ОСОБА_10 1917 р.н., ОСОБА_11 2009 р.н.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами 1-3 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, відмови забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявлення щодо неї батьківського піклування, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав.

В розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов`язками.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 вказаної постанови.

Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними.

При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…».

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Так, висновком виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 23.11.2022 №10/39-3798, вирішено за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, у ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, яке виражається у її пасивній поведінці по відношенню до сина, відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в житті та вихованні дитини. При цьому така поведінка ОСОБА_1 , на переконання суду, є винною та свідомою.

Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки на передбачене ст. 169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки відповідачка є фізично здоровою особою в працездатному віці, зобов`язана утримувати свою дитину, не дивлячись на фактичну відмову від неї, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття - на користь державного закладу, у якому буде перебувати дитина, або опікуна.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, представником позивача у порушення ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, а саме доказів реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , доказів того, що дитина має будь-яке відношення до вказаного домоволодіння та доказів того, що вказане домоволодіння зареєстроване саме за відповідачкою на праві власності, а не вона є там лише зареєстрованою, позаяк у разі задоволення даних вимог, можуть бути порушені права власників вказаної квартири.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивач на підставі п. 14 ч. 1 ст. 3 СК України звільнений від сплати судового збору за подання заяви про захист прав малолітньої дитини, виходячи з результату вирішення спору зі ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 984,80 грн за одночасне пред`явлення однієї немайнової та однієї майнової вимог, які є окремими об`єктами справляння судового збору, за ставками судового збору, що діяли на момент звернення до суду

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 128, 133, 141, 206, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовну заяву виконкому Саксаганської районної у місті ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягувати з ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина, або опікуна, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів звернути до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: Виконком Саксаганської районної у місті ради, , юридична адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської область.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 2: Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, юридична адреса: вул. Павла Глазового, буд. 4а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя Сіденко С.І.