ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7313/21

Провадження № 22-ц/4820/142/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/7313/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 07 листопада 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що під шлюбу із відповідачем народилися дві доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. 09.09.2020 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області видано судовий наказ в справі №676/4397/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання доньок. ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми з інвалідністю та потребують постійних курсів лікування, значних матеріальних витрат, проте відповідач фінансової допомоги на додаткові потреби дітей не надає. Позивачка посилається на те, що в період з 2020 року нею було витрачено на лікування доньок 249551,48 грн. Крім того, донька ОСОБА_3 зарахована до ОСОБА_5 на денну форму навчання першого ступеня на платній основі, вартість якого становить 1600 євро в рік, у зв`язку із чим також потрібно оплачувати гуртожиток в розмірі 420 злотих в місяць. Поміж того, для навчання доньки позивачкою був придбаний ноутбук вартістю 29698 грн.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 159 264,57 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24000 грн додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції проігноровано та не надано правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1 змушена була звертатись до суду для отримання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, що підтверджує той факт, що в 2020 та в 2021 роках в період спільного проживання подружжя ОСОБА_2 не належним чином виконував свої батьківські обов`язки по утриманню доньок, в тому числі і щодо участі в додаткових витратах на утримання дітей. Крім того, апелянтка вказує, що в виписці за контрактом АТ «УКРЕКСІМБАНК», яку суд першої інстанції враховує в обґрунтування заперечень відповідача про те, що позивачкою було знято з банківського рахунку ОСОБА_2 141150 грн за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року, відсутні відомості про призначення цих платежів та мету їх зняття (не з`ясовано причину їх списання та подальше їх використання). Також, суд не дослідив призначення платежів, що містяться в копіях банківських квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Разом з тим, згідно таблиці з детальним описом додаткових витрат ОСОБА_1 на утримання дітей від 17.05.2022 вбачається, що загальні витрати позивачки на ліки та препарати становлять 249551 грн 48 коп. Однак, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував тієї обставини, що зазначені ліки та препарати були вкрай необхідними для лікування доньок, враховуючи тяжкість їх хвороби. Також, апелянтка посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував задовільний майновий стан відповідача, адже він має у володінні ряд земельних ділянок та об`єктів нерухомого майна.

Крім того, апелянтка зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції зроблений неправильний висновок про те, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних із навчанням доньки ОСОБА_3 в Університет ОСОБА_6 в розмірі 28726 грн 43 коп та 857,5 злотих, задоволенню не підлягають, адже навчання доньки в цьому університеті та пов`язанні з цим інші обставини є розвитком її здібностей.

Також, ОСОБА_1 вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки всупереч ст.ст. 2, 210, 275, 279 ЦПК України розгляд даної цивільної справи відбувся з порушенням строків її розгляду, у зв`язку з чим було порушено право позивачки, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розумних строків розгляду даної цивільної справи. І крім того, суд не взяв до уваги жодного доказу, що був наданий позивачкою та не надано правової оцінки таким доказам.

Тому, ОСОБА_1 просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, відповідач вказує, що в судовому засіданні був встановлений факт спільного проживання сторін однією сім`єю до кінця квітня 2021 року, що не заперечувалося представником позивачки. Відповідач зазначає, що до травня місяця 2021 року він разом з позивачкою здійснював оплату витрат на лікування дітей, що було підтверджено під час судового розгляду та наданими копіями банківських документів, з яких вбачається, що ОСОБА_2 сплачено за період з 01.01.2020 по 14.05.2021 189102 грн. Відповідач посилається на те, що він періодично перераховував кошти на картку позивачки та доньки ОСОБА_3 , або ж ОСОБА_1 самостійно здійснювала зняття готівки з його картки. Також, ОСОБА_2 вважає, що позивачкою витрати на лікування старшої доньки ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не підтверджено, наявна лише виписка із медичної карти хворого, в якій констатовано факт наявності ознак інвалідності і запропоновано санаторно-курортне реабілітаційне лікування, інших документів, що свідчать про лікування ОСОБА_3 позивачка не надала. Крім того, відповідачем вказано, що в суді першої інстанції були досліджені виписки з історії хвороби ОСОБА_2 за період з 2018 по 2020 рік, тобто за час спільного проживання подружжя і ці виписки стосувалися безпосереднього і основного захворювання дитини, а не супутніх. Разом з тим, позивачкою були надані копії квитанцій на купівлю певних ліків, проте відсутній перелік необхідних документів, що підтверджують захворювання доньки по супутнім захворюванням: ГРВ, ГРИП, кишкові захворювання.

Поміж того, ОСОБА_2 вважає, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що також залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків. Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами були узгоджені питання щодо навчання доньки ОСОБА_3 за кордоном.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що причинами, з яких затягувався розгляд справи було те, що саме позивачка та її представник неодноразово подавали клопотання про відкладення справи з різних причин. Також, розгляд справи переносився в зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого суді та неможливістю проведення засідань в зв`язку з технічними причинами: тривогами та відсутністю електроенергії.

11 січня 2023 року до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника позивачки ОСОБА_7 із додатками: копією постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області віл 31.05.2021, копією постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.06.2021, копією платіжного доручення, копією виписки по рахунку про зарахування коштів в розмірі 800 євро на рахунок Університету, копією довідки про продовження студентом навчання.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, які стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиви на неї та ч. 3 передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18) зазначено, що: «відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

Представником позивачки клопотання про прийняття нових доказів через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та з наданням відповідних доказів не заявлялись, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для прийняття та дослідження поданих разом з додатковими поясненнями документів на стадії апеляційного провадження.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

І відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, постановленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення 18 січня 2023 року.

Встановлено, що позивачкою оскаржується рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 01 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12, 13).

Згідно судового наказу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27 серпня 2020 року і до повноліття дітей.

І відповідно до довідки ВДВС у м. Кам`янець-Подільському №20.8-30/77081 від 14.12.2021 у ОСОБА_2 станом на 14.12.2021 відсутня заборгованість по ВП №63069487 про стягнення аліментів (а.с.14, 103).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2021 у справі №676/2426/21 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано (а.с. 102).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.02.2016 та посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.04.2019 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми з інвалідністю (а.с.15, 16).

Рішеннями обласної лікувально-консультативної комісії №123 та №336 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 09.03.2017 та 25.07.2019 рекомендовано продовжити дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державну соціальну допомогу терміном на п`ять років за внесенням медичного висновку ЛКК за місцем проживання (а.с. 17, 18).

Із виписок з медичної карти ОСОБА_3 : Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні Вінницької обласної ради від 02.07.2018, 07.11.2018, 12.09.2020, 02.07.2021; Клінічного центру термічної травми та пластичної хірургії КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» від 02.07.2021; КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» від 02.07.2018, 17.09.2020; вбачається, що останній встановлено діагноз множинні післяопікові колоїдні деформуючі рубці тулуба, лівої верхньої і нижньої кінцівок, лівої молочної залози; згинальна контрактура лівого ліктьового суглоба, привідна контрактура лівого кульшового суглоба з намірним порушенням функції кінцівок; вегетосудинна дистонія; вегетативна дисфункція, та рекомендовано планове санаторно-курортне реабілітаційне лікування, обмеження фізичного навантаження, ЛФК, нагляд ортопеда-травматолога (а.с.20-26).

Згідно виписки №1357 від Центру дитячої гематології ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології ім. Академіка О.М. Лук`янової Національної академії медичних наук України» (період лікування з 07.05.2018 по 24.05.2018); виписки з історії хвороби №5224 відділення онкогематології Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні Вінницької обласної ради (період лікування з 18.07.2019 по 31.07.2019); висновку лікаря медичного центру «Онкохелп» від 25.07.2020, 31.06.2021; виписки з ТОВ «Алергоцентр-КПП» від 10.07.2020, 29.12.2020; виписок з карти хворого №6578, №4593 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні (період лікування: з 11.04.2019 по 13.04.2019, з 24.05.2019 по 25.05.2019), а також від 28.10.2019; висновку лікаря імунолога від 23.03.2019; консультативного заключення завідувача кафедри дитячих інфекційних хвороб ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 13.03.2019, 30.12.2020 ОСОБА_4 встановлено діагноз: гострий лімфобластний лейкоз, ФАБ варіант L1, common ALL тип, група високого ризику, ініціальне ураження ЦНС, період клініко-лабораторної ремісії; дисфункція імунної системи, транзитонні порушення на тлі основного захворювання; вторинна гіпогаммаглобулінемія; вірусний гепатит С, В, позитив; нейрофіброматоз І тип (а.с. 27-39).

Також, до позовної заяви ОСОБА_1 долучено копії квитанції про придбання медичних препаратів за період з 11.01.2020 по 27.09.2021 (а.с 45-64) та копію фіскального чеку від 02.10.2021 про оплату дослідження ОСОБА_4 на суму 822 грн.

Відповідно до довідок ОСОБА_5 (м. Люблін Республіка Польща) від 19.07.2021 ОСОБА_9 зарахована на 1 курс денної форми навчання першого ступеня до цього університету на період з 01.10.2021 до 30.09.2024, вартість навчання за 2021/2022 становить 1600 євро (а.с.66, 67). Також, ОСОБА_9 отримала місце у гуртожитку АДРЕСА_1 ) в 2021/2022 академічному році до 30.09.2022, місячна оплата 420 злотих (а.с.68).

Також, позивачкою як на підтвердження понесених нею витрат на доньку ОСОБА_3 у зв`язку із навчанням до позовної заяви додано копії проїзних документів на автобус сполученням «Люблін-Кам`янець-Подільський» від 08.11.2021; сполученням «Кам`янець-Подільський - Люблін» від 22.11.2021 (а.с.70, 71), копії договору добровільного комплексного страхування №ТА 0416865 ОСОБА_3 від 27.09.2021 та квитанцію про його оплату від 27.09.2021, копію нефіскального чеку від 25.09.2021 про придбання ноутбука вартістю 29698 грн в магазині «Апельсин», а також копію квитанції від 19.08.2021 про здійснення валютно-обмінної операції на суму 800 євро (а.с.72,73, 75, 76).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 135264,57 грн, ОСОБА_2 до суду першої інстанції надано: копію довідки про доходи №1193 виданої керівником в/ч НОМЕР_3 від 26.11.2021, відповідно до якої загальна сума доходів військовослужбовця ОСОБА_2 за період з січня 2021 року по жовтень 2021 року становила 209883,59 грн (а.с.104); копію поточної виписки за контрактом АТ «УКРЕКСІМБАНК» за період 01.01.2020 - 31.12.2020 (а.с.106-108), копію Угоди про надання споживчого кредиту №501406585 від 14.12.2021, укладеної між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» на суму 109000 грн (а.с.109-112) та копії квитанції, що підтверджують переказ коштів відповідачем на рахунок позивачки та доньки ОСОБА_3 за період 2020-2021 роки (а.с. 113-148).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво), додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши у відповідності до ст. 89 ЦПК України подані сторонами копії: свідоцтва про одруження сторін; свідоцтв про народження доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; судового наказу від 09.09.2020; посвідчень про отримання державної соціальної допомоги від 23.04.2009 та 03.02.2016; постанови про відкриття ВП №63069487; історії хвороби №9237 та №2524; виписок із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 від 02.07.2021, 12.09.2020, 17.09.2020, 07.11.2018, 02.07.2018; виписок з історії хвороби №1357 та №5224 ОСОБА_4 ; висновків лікарів щодо пацієнта ОСОБА_4 від 31.06.2021, від 25.07.2020; виписок із медичної карти ОСОБА_4 від 25.05.2019, 13.04.2019, 28.10.2019; рекомендацій лікарів-імунологів від 10.07.2020, 29.12.2020, 23.03.2019; консультативних заключень ОСОБА_4 від 13.09.2019, 30.12.2020; квитанцій про придбання медичних препаратів за період 2020-2021 рр.; довідки про зарахування ОСОБА_3 на навчання до ОСОБА_5 в Республіці Польща від 19.07.2021; довідки про отримання місця проживання ОСОБА_3 у гуртожитку в м. Люблін Республіка Польща від 21.09.2021; проїзних документів на ім`я ОСОБА_3 ; договору добровільного комплексного страхування ОСОБА_3 від 27.09.2021 та квитанції про його оплату; квитанції про оплату на суму 825 злотих; квитанції про оплату ноутбука на суму 29698 грн; квитанції про здійснення валютно-обмінної операції на суму 800 євро; декларації ОСОБА_2 за 2020 рік; інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 від 08.06.2021; рішення Барського районного суду Вінницької області від 27.10.2021 про розірвання шлюбу між сторонами; довідки ВДВС у м. Кам`янці-Подільському від 14.12.2021; довідки про доходи ОСОБА_2 від 26.11.2021; довідки про місце проживання ОСОБА_2 від 20.12.2021; поточної виписки за контрактом АТ «УКРЕКСІМБАНК» від 08.12.2021 ОСОБА_2 ; акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501406585 від 14.12.2021; квитанцій про переказ коштів ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, взявши до уваги визнання ОСОБА_2 позову в частині стягнення 24000 грн на утримання доньки ОСОБА_4 , дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги про стягнення 135264,57 грн (159264,57 грн 24000 грн) додаткових витрат на утримання дітей до задоволення не підлягають.

І тому, аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги жодного доказу, який було надано позивачкою та не надано жодної правової оцінки є такими, що не заслуговують на увагу та зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянтки в апеляційній скарзі про те, що витрати ОСОБА_1 на ліки та препарати для доньок, які є дітьми з інвалідністю за період 2020 -2021 роки в розмірі 249551,48 грн були вкрай необхідними для їх лікування у зв`язку із хворобою доньки ОСОБА_4 гострий лімфообласний лейкоз, вірусний гепатити С, В та хворобою доньки ОСОБА_3 множинні після опікові колоїдні деформуючі рубці тулуби, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що доньки сторін є дітьми з інвалідністю: ОСОБА_4 встановлено діагноз гострий лімфобластний лейкоз, ФАБ варіант L1, common ALL тип, група високого ризику, ініціальне ураження ЦНС, період клініко-лабораторної ремісії; дисфункція імунної системи, транзитонні порушення на тлі основного захворювання; вторинна гіпогаммаглобулінемія; вірусний гепатит С, В, позитив; нейрофіброматоз І тип та ОСОБА_3 встановлено діагноз множинні післяопікові колоїдні деформуючі рубці тулуба, лівої верхньої і нижньої кінцівок, лівої молочної залози; згинальна контрактура лівого ліктьового суглоба, привідна контрактура лівого кульшового суглоба намірним порушенням функції кінцівок; вегатасудинна дистонія; вегетативна дисфункція (рішення обласної ЛКК №336 та №132 а.с.17, 18).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на придбання ліків та оплату лікарських послуг для дітей за період 2020-2021 рр., вірно виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю включно по квітень 2021 року, що сторонами не заперечується, а тому надані позивачкою квитанції про придбання медикаментів та оплату лікарських послуг від 11.01.2020, 02.02.2020, 20.03.2020, 24.04.2020, 04.05.2020, 28.08.2020, 11.10.2020, 12.10.2020, 23.10.2020, 24.10.2020, 14.11.2020, 19.11.2020, 22.11.2020, 23.11.2020, 23.11.2020, 25.11.2020, 28.11.2020, 16.12.2020, 22.12.2020, 27.12.2020, 27.12.2020, 27.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 23.02.2021, 23.02.2021, 23.02.2021, 23.02.2021, 13.03.2021, 13.03.2021, 22.03.2021, 24.03.2021, 03.04.2021, 05.04.2021, 05.04.2021, 09.04.2021, 09.04.2021, 09.04.2021, 09.04.2021 правомірно не взяті до уваги місцевим судом, оскільки такі витрати понесені під час спільного проживання сторін і доказів того, що ОСОБА_1 витрачено на придбання цих ліків особисті кошти стороною позивача не надано, а відповідно до ч. 3 ст. 54 СК України вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Що стосується придбання лікарських препаратів та оплати лікарських послуг позивачкою за період з травня 2021 по грудень 2021 року, а саме згідно копій квитанцій ОСОБА_1 було придбано: 09.06.2021 Еспумізан, вартістю 105,40 грн; 09.06.2021 Нокспрей, Резітол в сумі 207,75 грн; 11.06.2021 Мукалтин вартістю 60,10 грн; 11.06.2021 Лінімент вартістю 68 грн; 11.06.2021 Стрепсілс вартістю 40,70 грн; 11.06.2021 Гофен вартістю 82,30 грн; 12.06.2021 Оксолін вартістю 30 грн; 12.06.2021 Оферон вартістю 113,10 грн; 12.06.2021 Синупрет вартістю 120,50 грн; 12.06.2021 Алергозан, ацетилсаліцилова кислота, Парацетамол, Уролесан, Фурадодін в сумі 149 грн; 29.06.2021 було взяття крові, ПЛР вірус гепатиту вартістю 822 грн; 07.08.2021 Гліцисед, Спазмалгон в сумі 55,07 грн; 10.08.2021 Пантенол вартістю 80 грн; 13.08.2021 Вітагрипін, Гропівірін, Еквабал в сумі 133,80 грн; 15.08.2021 Ібуфен вартістю 94,40 грн; 15.08.2021 Мераліс вартістю 100,80 грн; 15.08.2021 Аміксин, ацетилова кислота, Дексаметазон, Колчедан, Ларитилен м`ята та малина, піпетка медична в футлярі в сумі 465 грн; 15.08.2021 - Гама малина, Нокспрей, Но-соль, Синупрет в сумі 263,65 грн; 16.08.2021 - Новокс, Синудафен, Фармадол, Фармазолін в сумі 206,40 грн; 16.08.2021 - Лазолван, маска медична, Назоферон в сумі 193,70 грн; 17.08.2021 - Аміксин, Гамма мед/лимон №300, Ісла-моос, пластир в сумі 202,90 грн; 18.08.2021 Аква Маріс вартістю 108,40 грн; 19.08.2021 Синекод сироп вартістю 125,40 грн; 05.09.2021 Нотта вартістю 253,80 грн; 07.09.2021 - Декатилен, пластир для ран, вата, вугілля актив., Панкретион, Лоперамід, Тізин, Декатилен, Дротаверин, Спазмалгон, Цитрамон, Ремантадин, Аміксин, Амброксол, Парацетамол в сумі 609,38 грн; 08.09.2021 Нотта, Магне Б6 в сумі 289,90 грн; 10.09.2021 Синупрет вартістю 211,23 грн; 10.09.2021 - Но-соль, Риназолін, Л-цет, Мефенамінка, Декатилен в сумі 337,65 грн; 22.09.2021 ОСОБА_10 , Нотта в сумі 107,80 грн, то апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ці квитанції не містять даних про те, що дітям сторін ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було призначено для лікування саме ті ліки, які зазначені у квитанціях, оскільки в наданій позивачкою медичній документації придбані за період з травня 2021 року по грудень 2021 року згідно зазначених квитанцій ліки не були призначені лікарями. А наявність квитанцій без відповідної медичної документації не підтверджує адресність таких витрат саме на дітей. З приводу витрат згідно копії квитанції від 29.06.2021 на оплату медичних послуг для ОСОБА_13 , то такі витрати є поточними та не можуть вважатись додатковими за відсутності доказів на підтвердження наявності особливих обставин.

Щодо придбання позивачкою 19.07.2021 Біовену вартістю 17385,80 грн, 14.09.2021 Октагаму вартістю 15049,60 грн, 27.09.2021 Октагаму вартістю 7278,70 грн, 27.09.2021 Октагаму вартістю 7278,70 грн, то відповідачем визнається та не заперечується, що молодша донька сторін ОСОБА_4 дійсно приймає дані препарати, а відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Також, згідно копії квитанції ОСОБА_1 02.10.2021 оплачено медичні послуги по взяттю крові, ПЛР вірусу гепатиту в сумі 822 грн (а.с.65) згідно рекомендацій лікаря клініки «Онкохелп» від 31.06.2021 (а.с.30).

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачкою з травня 2021 року (з часу припинення спільного проживання із відповідачем) по грудень 2021 року (межа позовних вимог) витрачено 47814,80 грн додаткових витрат, половина з яких підлягає до стягнення із ОСОБА_2 .

І міськрайонний суд врахувавши визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 24000 грн, прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Поміж того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 08.05.2021 та 14.05.2021 після припинення спільного проживання із позивачкою були перераховані кошти на рахунок його доньки ОСОБА_3 в сумі 1250 грн (а.с.147, 148).

Аргументи апеляційної скарги про те, що доказом неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків в період 2020-2021 років є звернення ОСОБА_1 до суду для отримання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей не заслуговують на увагу.

Так, згідно судового наказу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27 серпня 2020 року і до повноліття дітей.

Таким чином, з відповідача стягуються аліменти на утримання та задоволення потреб дітей. Матеріалами справи не встановлений, а позивачкою не доводиться факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків при розгляді цієї справи за позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Крім того, як вбачається із довідки ВДВС у м. Кам`янець-Подільському №20.8-30/77081 від 14.12.2021 заборгованість ОСОБА_2 по ВП №63069487, відкритого на підставі судового наказу №676/4397/20 від 09.09.2020, відсутня (а.с.103).

Посилання апелянтки на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру додаткових витрат помилково врахував надану відповідачем поточну виписку за контрактом АТ «УКРЕКСІМБАНК» від 08.12.2021, з якої вбачається, що позивачкою було знято з банківського рахунку ОСОБА_2 за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року 141150 грн, так як в цій виписці відсутні відомості про призначення платежів та мету їх зняття є голослівними.

Адже ОСОБА_1 не доведено, що ці кошти в розмірі 141150 грн були використані нею на інші, ніж на лікування та забезпечення дітей, потреби сім`ї.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат, пов`язаних із навчанням доньки ОСОБА_3 в Університеті ОСОБА_6 в Республіці Польща, адже навчання доньки в цьому університеті є необхідним для розвитку дитини і, крім того, в матеріалах справи наявний доказ, який підтверджує, що ОСОБА_2 надав свою згоду на навчання та проживання доньки ОСОБА_3 у Республіці Польща та гарантував разом із позивачкою оплату усіх її витрат, пов`язаних із навчання є безпідставними.

На спростування вищезазначених доводів суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19 дійшов висновку, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. І суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду справі №336/1488/19, прийшов до вірного висновку, що такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення позивачки до суду ОСОБА_3 ще не набула повноліття і мала статус дитини не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки витрати на навчання пов`язані із здобуттям дитиною спеціальності відповідно до ст. 185 СК України не входять до додаткових витрат. До повноліття дитини у батька наявне зобов`язання аліментного утримання дитини, яке, як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконує та заборгованості по аліментам не має. І до повноліття дитини ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами, які в даному випадку, з наведених позивачем обставин, не є особливими у розумінні ст. 185 СК України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2022 року ОСОБА_3 набула повноліття і позивачка та ОСОБА_3 не позбавлені права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в порядку статті 199 СК України.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції не враховано придбання ноутбука вартістю 29698 грн та оплату проїзних квитків для дитини ОСОБА_3 , оскільки ці витрати є такими, що зумовлені потребами дитини в повсякденному побуті та її навчанням в університеті, а не особливими обставинами, які визначені нормою СК України. Такі витрати охоплюються сплаченими аліментами, які саме і спрямовані на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, здобутті освіти, задоволення фізичних, духовних і інших потреб дитини, її навчання і розвитку. Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстави для їх стягнення.
Разом з тим, твердження в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було грубо порушено строки розгляду справи заслуговують на увагу, проте це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи та не є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини справи, не досліджено важливі обставини, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи було вірно застосовано норми матеріального права, з яким закон пов`язує вирішення спору при стягненні додаткових витрат на дітей та повно і всебічно досліджено обставини справи і міськрайонний суд ухвалив рішення з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З огляду на наведене, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 січня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк
І.В. П`єнта
О.І.Талалай