Справа №760/2695/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача:

- заборгованість по заробітній платі та витрат на відрядження в розмірі 91 526, 88 гр.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки по день ухвалення судового рішення, який станом на 24 січня 2022 року становить 59 648, 96 гр.

Посилається в позові на те, що з 15 жовтня 2018 року по 11 серпня 2021 року він перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Тунельний загін №14» Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» на посаді електрослюсара чергового та з ремонту устаткування 5 розряду на підземні роботи з повним робочим днем, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Починаючи з грудня 2020 року відповідач постійно допускає грубе порушення законодавства про працю, а саме: заробітну плату та відрядні виплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, відмовляв у наданні щорічної відпустки та примушував замість неї брати відпустки за свій рахунок або оформлювати лікарняні листки.

Відмічає, що відповідачем була нарахована, але не виплачена йому заробітна плата більше ніж за 7 місяців у період з лютого 2021 року до серпня 2021 року (до дня його звільнення) у розмірі 78 121, 76 гр., що підтверджується довідкою № ТЗК00000010 від 23 листопада 2021 року.

Крім цього зазначає, що в період перебування в трудових відносинах з відповідачем неодноразово направлявся у службові відрядження до м. Дніпро.

Відрядні йому також виплачені не були.

Відповідно до довідки № ТЗК00000003 від 11 серпня 2021 року сума нарахованих, проте невиплачених витрат на відрядження за період березень-липень 2021 року, становить 13 405, 12 гр.

11 серпня 2021 року його було звільнено за власним бажанням, згідно з наказом №21 о/с від 11 серпня 2021 року.

Таким чином, станом на день звернення до суду сума заборгованості відповідача становить 91 526, 88 гр.

Він неодноразово звертався до Державної служби з питань праці зі скаргами про порушення законодавства про працю.

Відповідно до листа Головного управління держпраці у Київській області вих. №4.2/К-4662-6822 від 12 жовтня 2021 року йому дійсно були нараховані розрахункові кошти, але на момент інспекційного відвідування не здійснено розрахунок, на підставі чого було складено акт від 05 жовтня 2021 року №КВ 3250/37/АВ та припис про усунення виявлених порушень.

Крім цього, відповідь на його вимогу відповідач листом вих. № 1296 від 29 листопада 2021 року підтвердив факт наявності заборгованості.

Оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 04 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який направлявся відповідачу, повернувся до суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

/ а. с. 36 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення.

Судом встановлено, що позивач наказом № 244 о/с від 12 жовтня 2018 року був прийнятий на роботу в Тунельний загін №14 Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» на посаду електрослюсара чергового та з ремонту устаткування 5 розряду на підземні роботи.

Наказом № 21 о/с від 11 серпня 2021 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

/ а. с. 12 - 13 /

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України розрахунок з ним у день звільнення проведений не був.

З довідки № ТЗК00000010 від 23 листопада 2021 року вбачається, що нарахований позивачу дохід за період з 01 лютого 2021 року по 11 серпня 2021 року становить 78 121, 76 гр.

З довідки № ТЗК00000003 від 11 серпня 2021 року вбачається, що невиплачені витрати на відрядження за період з 01 березня 2021 року по 31 липня 2021 року становлять 13 405, 12 гр.

/ а.с. 14 - 15 /

Позивач при зверненні до суду зазначив, що вказана сума йому на момент звернення до суду виплачена не була.

З відповіді Головного управління Держпраці у Київській області №4.2/4-К-4662-6822 від 12 жовтня 2021 року вбачається, що позивачу були нараховані, але на момент здійснення інспекційного відвідування розрахунок не здійснено, про що складено акт від 05 жовтня 2021 року № КВ 3250/37/АВ та припис про усунення виявлених порушень.

Даних обставин відповідач, не подавши відзив, не спростовував.

З урахуванням цього вимоги позивача в цій частині суд вважає обґрунтованими.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що його середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, складає 532, 58 гр.

/ (11 700, 43 гр. + 11 200, 57 гр.) : 43 робочі дні = 532, 58 гр. /

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення складає 376 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 200 250, 08 гр. / 376 х 532, 58 = 200 250, 08 /.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах.

Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язку працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З довідок № ТЗК00000010 від 23 листопада 2021 року та № ТЗК00000003 від 11 серпня 2021 року вбачається, що на момент звільнення позивача з роботи заборгованість відповідача по заробітній платі та витратах на відрядження становила 91 526, 88 гр., розрахунок здійснено не було.

Виходячи з викладеного вище аналізу, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, враховуючи принцип справедливості та співмірності, дії кожної із сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі нарахованої відповідачем заборгованості по заробітній платі та витрат на відрядження, а саме у розмірі 91 526, 88 гр.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно д п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Звертаючись до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 гр. в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням цього, звільнення позивача від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати, з відповідача на його користь підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 гр., та 992, 40 гр. на користь держави за вимогу в частині стягнення заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 38, 94, 115, 116, 117 України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 91 526, 88 гр. заробітної плати та витрат на відрядження, 91 526, 88 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні / за вирахуванням визначених законом податків та зборів /.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 992. 40 гр. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» 992, 40 гр. судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Київметробуд», адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корпус 8б, поверх 5, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва