Справа № 354/633/22
Провадження № 22-ц/4808/297/23
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавцяза апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Яремчанського міського суду від 29 листопада 2022 року під головуванням судді Єрмак Н.В. у м. Яремче,

в с т а н о в и в:

В червні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 19.03.2010. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.08.2019.

Спадкоємцями після смерті позичальника є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які постійно проживали разом з померлою на час відкриття спадщини, а тому прийняли спадщину, оскільки заяв про відмову від спадщини вони не подавали. Про наявність цих обставин свідчать копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначена адреса зареєстрованого місця проживання, як: АДРЕСА_1 . Зважаючи на таку обставину, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України 11.02.2021 банком була направлена претензія кредитора до Яремчанської міської державної нотаріальної контори та 05.03.2021 отримана відповідь в якій зазначалося, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

До спадкоємців позичальника 02.07.2021 було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач просив про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання.

Зважаючи на те, що відповідачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину, оскільки не відмовилися від неї, тому, виходячи з положень ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язані повернути банку борг в розмірі 14 068,19 грн за кредитним договором № б/н від 19.03.2010, який мала на дату своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 добровільно не сплатили вказану вище заборгованість, позивач вимушений звернутися до суду з позовом.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідачів вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця у зв`язку зі смертю відповідача. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Рішенням Яремчанського міського суду від 29 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник АТ КБ «Приватбанк» на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зсилається на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, де вказано, що спадкоємець, які постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців строку з часу відкриття спадщини не заявив про її відмову.

В цьому випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .

Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де зазначені адреси реєстрації: АДРЕСА_1 .

Апелянт вважає, що відповідач прийняв спадщину до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів які б спростували факт постійного проживання відповідача разом з позичальником за адресою свого місця реєстрації на момент відкриття спадщини, тому він вважається належним спадкоємцем.

Апелянт зсилається на вимоги ч. 3 ст. 1296 ЦК України, де вказано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не надавав, не надавав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а також, що квартира, в якій мешкав спадкодавець йому не належить.

Отже, саме на відповідачу лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 19.03.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання банківських послуг за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 24).

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 12.08.2019 року (а.с. 57).

Станом на дату смерті позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 19.03.2010 заборгованість становить 14 068,19 грн, яка складається з наступного: 14 068,19 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 14 068,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 8-17).

З вимогою про повернення кредитної заборгованості банк за життя ОСОБА_3 не звертався.

Банком 11.02.2021 направлена претензія до Яремчанської міської державної нотаріальної контори на яку 05.03.2021 отримана відповідь, за змістом якої на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 04.08.2020 у день її надходження 24.02.2021 нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяв від спадкоємців на прийняття спадщини або відмови від неї після смерті ОСОБА_3 до вказаної нотаріальної контори не надходило (а.с. 59-60).

Банком 02.07.2021 до спадкоємців було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання (а.с. 61-65).

Яремчанським міським судом 22.07.2022 та 01.08.2022 отримано дані від виконкому Яремчаської міської ради, що відомості відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні у Реєстрі територіальної громади Яремчанської міської ради, оскільки функціонування Реєстру територіальної громади почалося з 18.03.2021 із внесенням даних з ДРВ ЦВК (а.с. 102-103).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ч. 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За правилами ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням ст.1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями ст.1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

У відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 699/629/16-ц та від 21 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/6489/16-ц

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанцій дійшов висновку про відсутність належних, достатніх та достовірних даних про те, що відповідач є спадкоємцем позичальника та відповідно прийняв спадщину.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлої на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача як спадкоємця померлої ОСОБА_3 на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду і вважає його законним та обґрунтованим.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що відповідач прийняв спадщину у передбачений ст. 1270 ЦК України строк, тому на нього неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, яка виникла у спадкодавця. Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспорті громадянина України відповідача відомостей про реєстрацію його місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживала позичальник. Позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідач успадкував будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення ст. 1282 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у спадкодавця було в наявності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його обсяг та вартість.

Таким чином, позивачем не доведено, що після смерті позичальника до відповідача, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань, перейшло право на матеріальні блага в межах вартості яких останній повинен задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

В постанові від 13 березня 2019 року по справі № 360/1568/16-ц Верховний Суд зазначив, що враховуючи недоведеність позивачем наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті спадкодавця, колегія судів погоджується із висновками судів про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Колегія апеляційного суду вважає, що реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із померлою та є особою, яка відповідно до вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину. Оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів які б спростували факт постійного проживання відповідача разом з спадкодавцем, а такий підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача.

Матеріали справи не містять даних про ухилення відповідача від прийняття спадщини чи отримання свідоцтва і таких не надано суду позивачем.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцем має відбуватися у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину будь якого майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивачем не доведено факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах вартості якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором.

Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що відповідач прийняв спадщину у встановленому порядку та отримав свідоцтво про право на спадщину і є єдиним спадкоємцем померлої.

Посилання апелянта на те, що відповідач зобов`язаний повернути борги спадкодавця в повному обсязі, оскільки він не надав доказів, що спадкове майно відсутнє чи не належить йому, або розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, суперечить принципам цивільного судочинства та позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 360/1568/16-ц.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин