Справа № 369/9980/22
Провадження №6/369/47/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Вець О.І.,

за участю:

заявника (боржника) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 369/9980/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 10.10.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/9980/22 було видано судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дійсно, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.10.2014 року було укладено шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дочка ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини. В свідоцтві вказано, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року шлюб було розірвано.

Заявник зазначає, що у своїй заяві по справі № 369/9980/22 ОСОБА_2 посилалась на те, що після розірвання шлюбу, дочка залишилась проживати з матір`ю, а також те, що наразі дочка проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із рішенням по справі № 369/9980/22, заявник просить врахувати що після розірвання шлюбу, протягом року дочка не проживала разом із матір`ю, а знаходилася разом із родичами ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою дочка проживала без матері та без його згоди протягом року до червня 2021 року, що підтверджується відповідним документом Солонянської селищної ради про визначення місця проживання дочки. Згідно з документом проживання дочки у с. Дніпровське без батьків підтверджено, але рішення про визначення місця проживання дочки не прийнято та рекомендовано звернутися до іншої служби у справах дітей.

Як мінімум з 1 вересня 2022 року по теперішній час дочка також проживає без батьків у с. Дніпровське. Регулярно підключаючись до онлайн уроків, а також приїжджаючи до дочки, заявник бачить, що вона проживає у с. Дніпровське без батьків.

Заявник вважає, що за наведеними доказами має місце надання матір`ю завідомо недостовірних або підроблених доказів про місце проживання ОСОБА_3 вказаних у справі № 369/9980/22.

Заявник вважає, що існування спору між батьками щодо місця проживання дитини унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безпіспірним.

У зв`язку з наведеним, заявник просить суд визнати судовий наказ у справі № 369/9980/22 таким, що не підлягає виконанню; визнати судовий наказ у справі № 369/9980/22 обгрунтованим на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях; визнати інформацію про місце проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю зазначену у справі № 369/9980/22 недостовірною; визнати існування між батьками ОСОБА_3 спору про право, щодо місця проживання дитини, який унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні; визнати відсутність у ОСОБА_2 суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів; визнати відсутність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

20.01.2023 року до суду від представника ОСОБА_2 адвоката Папазової Галини Анатоліївни надійшло заперечення на заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, згідно якої остання просила суд відмовити у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, розгляд справи здійснювати без представника заявника.

06.02.2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення, згідно якої остання просила суд задовольнити подану ним відповідь на заперечення.

06.02.2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про притягнення до відповідальності відповідача та його представника за введення суду в оману, згідно якого останній просив суд окремою ухвалою відреагувати на порушення законодавства, а саме щодо наявності складу злочину передбаченого ст. 43 ЦПК України, ст. 148 ЦПК України та ст. 387 КК України у діяннях представника відповідача та відповідача; постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача та представника відповідача штрафу за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи (повідомлення неправдивої інформації у запереченні, повідомлення неправдивої інформації щодо фактів справи та наклеп на позивача у заяві та запереченні, введення суд в оману щодо фактичних обставин справи) з наміром ухилитися від цивільної відповідальності та досягти протиправного результату перешкодити суду у встановленні істини у справі та ухваленні справедливого рішення.

02.03.2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Папазової Галини Анатоліївни надійшла заява про розгляд справи без її участі, яка задоволена судом.

У судовому засіданні 02.03.2023 року заявник ОСОБА_1 повністю підтримав подану ним заяву та клопотання про притягнення до відповідальності відповідача та його представника за введення суду в оману.

Суд, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності відповідача та його представника за введення суду в оману, вирішив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом (ч. 4 ст. 43 ЦПК України).

Враховуючи те, що заявником ОСОБА_1 не доведено суду належними та допустимими доказами введення ОСОБА_4 та її представником суду в оману, суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності відповідача та її представника за введення суду в оману.

Суд, заслухавши заявника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.10.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/9980/22 було видано судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження від 26.03.2015 року серії НОМЕР_3 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2019року, шлюб, зареєстрований 04.10.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення набрало законної сили 13.12.2020року була зарахована до 1 класу Ліцею № 3 від 26 серпня 2011 року. ОСОБА_3 відвідувала навчальний заклад в 2021 році шляхом фактичної присутності в приміщенні навчального закладу (на офлайн заняттях); тривалих термінів відсутності ОСОБА_3 більше одного місця в навчальному закладі в 2021 році на офлайн уроках не було.

Заявником ОСОБА_1 на підтвердження утримання доньки надано копії фіскальних чеків на придбання одягу від 15.11.2022 року, 20.11.2022 року, 28.11.2022року, товарний чек від 15.11.2022 року тощо, фото та відео доньки за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з копії Договору оренди будинку від 01.06.2022 року ОСОБА_2 орендує квартиру будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 270 від 15.12.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 26 серпня 2021 року зарахована до першого класу Ліцею № 3 Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, протягом 2021 року відвідувала ліцей шляхом фактичної присутності в приміщенні навчального закладу (на офлайн заняттях).

Згідно наданого договору найму (оренди) нерухомого майна від 26.06.2022 року, ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_5 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування заяви та підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 послався на те, що фактично його донька ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, протягом року дочка не проживала з матір`ю, а знаходилася разом із родичами ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , однак суд не може прийняти вказані доводи з огляду на те, що фактично матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 не проживає з матір`ю та не знаходиться на її утриманні на час звернення матері до суду із заявою про видачу судового наказу.

Наявні в матеріалах справи фіскальні та товарні чеки датовані листопадом 2022 року, не є належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_1 брав участь в утриманні доньки станом на момент звернення матері із заявою про видачу судового наказу (07.10.2022 року) та утримання, що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Періодичне гостювання ОСОБА_3 у своїх дідуся та бабусі за адресою: АДРЕСА_3 не спростовує перебування дитини на утримані матері, враховуючи положення ч. 1 ст. 257 Сімейного кодексу України, згідно якого баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Також матеріали справи не містять доказів проживання дитини з батьком та утримання батьком дитини, на момент звернення матері із заявою про видачу судового наказу (07.10.2022 року) за адресою: АДРЕСА_4 .

Усі інші доводи доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Таким чином, наведені боржником обставини не підпадають під перелічені у цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому у задоволенні заяви боржника слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності відповідача та її представника за введення суду в оману відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 369/9980/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Повний текст ухвали складено: 09.03.2023 року.

Суддя А.В. Янченко