ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3968/22

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/327/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції у Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 700 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок придбання ОСОБА_1 у вересні 2020 року в магазині «Водафон» мобільного телефону неналежної якості за його заявою 24 вересня 2020 року відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001305 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою інспектора сектору дізнання Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області від 28 вересня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, яку ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2020 року скасовано. 03 листопада 2020 року позивач звернувся до інспектора сектору дізнання з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у задоволенні якого ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року зобов`язано інспектора сектору дізнання розглянути клопотання позивача в порядку та строки, передбачені ст. 110, 220 КПК України. 07 грудня 2020 року інспектором сектору дізнання прийнято постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яку ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2020 року скасовано і зобов`язано дізнавача розглянути клопотання позивача.

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Головного управління Національної поліції з вимогою провести службове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001305, яку розглянуто без участі і повідомлення позивача. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в частині незапрошення позивача на розгляд його скарги від 10 грудня 2020 року та в частині ненадання відповіді на його скаргу від 10 грудня 2020 року у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

ОСОБА_1 посилався на те, що через протиправність дій суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, які виразились в неналежному розслідуванні кримінального провадження і невиконанні завдань, покладених на органи досудового розслідування та порушення вимог ст. 2 КПК України, що встановлено відповідними судовими рішеннями, йому спричинено моральну шкоду, розмір якої становить 700 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Державного казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що протиправність діянь (бездіяльності) дізнавача і Головного управління Національної поліції у Чернігівській області підтверджується відповідними судовими рішеннями, зокрема, ухвалою слідчого судді від 24 листопада 2020 року про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження; ухвалою слідчого судді від 03 грудня 2020 року про зобов`язання інспектора сектору дізнання розглянути клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку та строки, передбачені ст. 110, 220 КПК України; ухвалою слідчого судді від 28 грудня 2020 року про зобов`язання дізнавача знову розглянути клопотання позивача, а також рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Чернігівській області в частині незапрошення позивача на розгляд його скарги та в частині ненадання відповіді на його скаргу у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

На думку скаржника, у даній справі найбільш протиправною бездіяльністю є непроведення розслідування, що є невиконанням завдань, покладених на органи досудового рослідування та порушення вимог ст. 2 КПК України.

Скаржник стверджує, що моральна шкода, заподіяна йому органом поліції, полягає у обмеженні в можливості поновлення порушених прав, пов`язаних з продажем неякісного телефону. Зазначає, що позбавлений можливості подати позов у кримінальному провадженні, тобто скористатися найбільш ефективним способом захисту своїх прав. Неправомірні дії дізнавача та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області спонукали ОСОБА_1 докладати багато зусиль як для відновлення права користування мобільним телефоном, так і для доведення до завершення розслідування. Після неякісного та поверхневого розслідування відповідачем позивач відчув глибоке розчарування та зневіру в дієвість закону, а також свою незахищеність.

У наданому відзиві Головне управління Національної поліції у Чернігівській області просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до того, що написання позивачем заяв, клопотань, скарг до органів досудового розслідування, слідчих суддів, процесуального керівництва, слід розцінювати як час добросовісно затрачений особою на реалізацію своїх прав, передбачених КПК України, а прибуття на виклик слідчого як виконанняпроцесуальних обов`язків, а не моральні страждання. Реалізація механізму оскарження рішень слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано жодного доказу самого факту спричинення Головним управлінням Національної поліції у Чернігівській області моральних страждань й наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб органів досудового розслідування та моральною шкодою.

У наданому відзиві Державна казначейська служба України просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем надано ухвали суду про оскарження процесуальних дій органу досудового рослідування, в яких не зазначено факт неправомірних, протиправних дій цього органу чи його посадових осіб. Разом з цим, скасування постанов дізнавача про закриття кримінального провадження, відмову у задоволенні клопотання не свідчить про протиправність дій дізнавача та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, оскільки права та інтереси позивача поновлені ухвалами слідчих суддів.

Представник стверджує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди чи інших втрат немайнового характеру та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та позбавленням можливості деякий час користуватися телефоном, про що зазначав позивач у позові.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 25 січня 2023 року о 09 год (а.с. 113).

25 січня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Лєсков В.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки за телефонним повідомленням ОСОБА_1 , останній за станом здоров`я не може прибути у судове засідання, але бажає щоб апеляційна скарга розглядалася за його участю. Доказів на підтвердження викладених обставин стороною позивача суду не надано.

Заявлене клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, і повинні здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження стану здоров`я, що унеможливлює його участь у судовому засіданні. В інтересах ОСОБА_1 діє його уповноважений представник адвокат Лєсков В.О., який брав участь у судовому засіданні апеляційного суду, призначеному на 25 січня 2023 року об 09 год. Отже, за таких обставин доступ позивача до суду не обмежено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог, указавши, що достатньою справедливою сатисфакцією для позивача в конкретному випадку буде визнання його порушеного права і потреби в наданні будь-якої грошової компенсації не вбачається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 24 версеня 2020 року внесено відомості до ЄРДР за № 0001305 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.4).

Постановою інспектора СД Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 28 вересня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001305 від 24 вересня 2020 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 5).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2020 року скасовано постанову інспектора СД ЧВП у Чернігівській області Шайхеєвої Н.В. про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001305 від 24 вересня 2020 року (а.с. 6-7).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року зобов`язано інспектора СД (дізнавача) Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Шайхеєву Н.В., яка проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001305 від 24 вересня 2020 року розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 листопада 2020 року в порядку та строки, визначені ст. 110, 220 КПК України (а.с. 8-9).

Постановою дізнавача у кримінальному провадженні-інспектора СД ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 07 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001305 від 24 вересня 2020 року (а.с. 9, зворот).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 грудня 2020 року скасовано постанову дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Шайхеєвої Н.В. від 07 грнудня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001305 від 24 вересня 2020 року.

Зобов`язано дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Шайхеєву Н.В. в рамках кримінального провадження №0001305 від 24 вересня 2020 року розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 листопада 2020 року в порядку та строки, визначені ст. 110, 220 КПК України (а.с. 10-11).

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на норми Закону України «Про звернення громадян», звернувся до ГУНП в Чернігівській області зі скаргою, в якій просив провести службове розслідування відносно посадових осіб, указавши, що бажає бути присутнім при розгляді скарги та завчасно повідомленим про дату, час та розгляд (а.с.11, зворот).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Чернігівській області в частині не запрошення ОСОБА_1 на розгляд його скарги від 10 грудня 2020 року. Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Чернігівській області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його скаргу від 10 грудня 2020 року у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян» (а.с. 13).

Постановою дізнавача ВД ЧРУП ГУНП від 06 липня 2021 року кримінальне провадження № 0001305 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 73).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилався на неправомірність дій відповідача, що підтверджено численними судовими рішеннями, що спричинили йому моральну шкоду у розмірі 700 000 грн.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від З0 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18, від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15.

На думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано вважав, що оскарження позивачем процесуальних рішень органу досудового розслідування свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як помилково вважає позивач.

Саме по собі скасування постанов дізнавача про закриття кримінального провадження, про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не свідчить про протиправність дій дізнавача та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача поновлені ухвалами слідчих суддів.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що протиправність діянь (бездіяльності) дізнавача підтверджується відповідними рішеннями суду, зокрема, ухвалою слідчого судді від 24 листопада 2020 року про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження; ухвалою слідчого судді від 03 грудня 2020 року про зобов`язання інспектора сектору дізнання розглянути клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку та строки, передбачені ст. 110, 220 КПК України; ухвалою слідчого судді від 28 грудня 2020 року про зобов`язання дізнавача розглянути клопотання позивача, не знайшли свого підтвердження, оскільки зазначеними ухвалами не визнавалася протиправною бездіяльність органу досудового розслідування.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

У адміністративній справі № 620/1896/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, Чернігівський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність відповідача в частині не запрошення ОСОБА_1 на розгляд його скарги від 10 грудня 2020 року та щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його скаргу від 10 грудня 2020 року у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Адміністративний суд у зазначеній справі дійшов висновку про порушення строку розляду скарги позивача саме з огляду на норми Закону України «Про звернення громадян», проте не зробив жодних висновків щодо неналежного здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001305.

Отже, районний суд дійшов вірного висновку про те, що сам по собі факт протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, встановлений рішенням суду, не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Постановою дізнавача ВД ЧРУП ГУНП від 06 липня 2021 року кримінальне провадження №0001305 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що після розслідування за фактом продажу телефону неналежної якості, позивач відчув глибоке розчарування та зневіру в дієвість закону, а також свою незахищеність, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, що були спричинені протиправною бездіяльністю ГУНП в Чернігівській області, та не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргами неодноразово. З аналізу порядку дій позивача вбачається, що ОСОБА_1 достеменно обізнаний з процедурою подання скарг, оскарження дій дізнавача, а також з порядком звернення до адміністративного суду. Отже, позивач був підготовленим до необхідності витрат зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, що виключає стан психоемоційної напруги. Наведене вище обумовлено тим, що будь-яка особа за своїми індивідуальними психологічними властивостями внаслідок неодноразового повторення однотипних дій у подібних ситуаціях набуває певні звички виконання таких дій та підвищує емоційний бар`єр вразливості, підвищує поріг чутливості до однотипних порушень. Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву Державної казначейської служби України про те, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Саме по собі твердження позивача про глибоке розчарування та зневіру в дієвість законів не свідчать про спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі у зв`язку з недоведеністю, указавши, що достатньою справедливою сатисфакцією для позивача в конкретному випадку буде визнання його порушеного права і потреби в наданні будь-якої грошової компенсації не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова