Справа № 199/5217/22
(2/199/335/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

13.01.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Богдан Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування коштів дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 29 вересня 2019 року відповідач, який є батьком позивача, передав позивачу у дар власні кошти в розмірі 600000 гривень з метою придбання позивачем в особисту власність квартири АДРЕСА_1 . Зазначені кошти були отримані свого часу відповідачем від продажу власної квартири. Під час передачі коштів у дар між сторонами було укладено договір дарування, в якому узгоджені всі істотні умови договору, а також визначено, що оскільки грошові кошти передавались у вихідний день (неділю), тобто в час, коли нотаріальні дії було неможливо провести, оскільки нотаріуси в цей час не працювали, сторони дійшли згоди здійснити нотаріальне посвідчення договору на наступний день, а саме о 10 годині 30 хвилин 2019 року у приватного нотаріуса Підберезної Н.В. за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), 33. Про отримання коштів сторонами також було написано розписку. Як договір, так і розписка були посвідчені свідками братом та матір`ю позивача. Не зважаючи на домовленості, 30 вересня 2019 року відповідач повідомив позивачу, що через погане самопочуття не зможе з`явитись до нотаріуса для посвідчення договору дарування. В наступні кілька днів позивач поїхав до м. Ірпінь Київської області для придбання квартири, а після спливу місячного терміну він знову звернувся до відповідача з вимогою узгодити новий термін явки до нотаріуса задля посвідчення договору дарування коштів, але відповідач, посилаючись на зайнятість, відмовив позивачу у погодженні нової дати явки до нотаріуса. 06 жовтня 2019 року позивач знову звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо необхідності явки до приватного нотаріуса Підберезної Н.В., але отримав відмову. 28 жовтня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою вимогою про необхідність явки до приватного нотаріуса задля нотаріального посвідчення договору дарування коштів, однак знову отримав відмову, мотивовану тим, що кошти були подаровані від щирого серця батьком, а тому будь-які додаткові формальності є зайвими, а також через відсутність часу для явки до нотаріуса та зайвості витрачання коштів на нотаріальне оформлення договору. За таких обставин, посилаючись на те, що договір дарування коштів на означену суму підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак посвідчений не був через ухилення відповідача, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, відбулось його фактичне виконання, а можливість посвідчення наразі цього договору втрачена, позивач звернувся до суду із даним позовом, який просив задовольнити.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою суду до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_4 , як дружину позивача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити, подав суду відзив на позов, в якому також просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач дійсно є сином відповідача, 03 травня 2018 року відповідач продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 , а отримані кошти вирішив подарувати сину для придбання останнім квартири в м. Ірпінь, оскільки син бажав працювати в м. Києві. Кошти відповідач передавав безповоротно сину, від чистого серця, а тому вважав, що будь-яке документальне оформлення дарування не потрібно, однак позивач наполягав на укладенні договору дарування. Оскільки передача коштів відбулась у вечірній час у неділю, то можливість потрапити до нотаріуса була відсутня, а тому сторони підписали договір дарування в простій письмовій формі із розпискою про отримання коштів, домовившись нотаріально посвідчити договір наступного дня, однак через погане самопочуття відповідача таке посвідчення не відбулось. Послався відповідач на те, що з 2018 року він тяжко хворів, потім проходив курс реабілітації, а після цього боровся з ускладненнями хвороби, через що будь-які стресові ситуації або поїздки за межі місця мешкання погіршували його самопочуття, що і було, перш за все, причиною небажання відповідача їздити до нотаріуса для оформлення договору дарування. Крім того, в подальшому відповідач вважав непотрібним нотаріальне оформлення договору дарування коштів синові, оскільки не бажав сплачувати вартість нотаріальних дій та відповідні податки і збори. Після придбання вищевказаної квартири позивач декілька разів звертався до відповідача з вимогою поїхати до нотаріуса та засвідчити договір дарування коштів, але відповідач відмовився від цього через хворобу і небажанням нести зайві витрати на оформлення договору. Послався відповідача і на те, що наразі немає можливості нотаріально посвідчити договір дарування коштів, оскільки минуло багато часу, а договір може бути посвідчений лише фактичною датою звернення до нотаріуса, а не тією, що була раніше, про що відповідач, за його словами, отримав відповідну консультацію у нотаріуса.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала суду письмові пояснення, в яких послалась на удаваність правочину, який позивач просить визнати дійсним з метою використання при розгляді цивільної справи №367/3693/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, який розглядається в Ірпінському міському суді Київської області. Послалась представник третьої особи і на те, що доводи позивача про те, що договір дарування коштів не був нотаріально посвідчений у зв`язку із ухиленням відповідача від його посвідчення та що така можливість втрачена не підтверджені жодними доказами, а тертя особа, яка є дружиною позивача, згоди на отримання в дар позивачем грошових коштів не надавала, про його укладення обізнана не була. Вказала представник і на те, що необхідною умовою для судового захисту є наявність порушеного права особи, однак позивач не вказує, які саме його права було порушено, а договір дарування за своєю правовою природою є одностороннім правочином, а тому у відповідача не виникає жодних обов`язків перед позивачем.

Вислухавши учасників розгляду справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачем, як обдаровуваним, та відповідачем, як дарувальником, підписано в простій письмовій формі договір дарування грошових коштів, датований 29 вересня 2019 року, за умовами якого предметом договору є грошові кошти в національній валюті України гривні в загальній кількості 600000 гривень, які були отримані дарувальником від продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 . Грошові кошти даруються обдаровуваному дарувальником безоплатно з метою придбання обдаровуваним квартири за адресою АДРЕСА_4 та оплати нотаріальних послуг під час оформлення угоди купівлі-продажу та сплати відповідних податків. Грошові кошти передаються одразу після укладення (підписання) договору дарування за адресою АДРЕСА_5 зі складенням відповідної розписки. Дарунок передається з дозволу дружини дарувальника.

Пунктом 1.15 договору дарування визначено, що його сторони дійшли згоди, що цей договір має бути посвідчений нотаріально. В зв`язку із чим дарувальник та обдаровуваний зобов`язані з`явитись до приватного нотаріуса ДМНО Підберезної Н.В. за адресою її робочого місця АДРЕСА_6 о 10 годині 00 хвилин 30 вересня 2019 року для нотаріального посвідчення цього договору. Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору несе обдаровуваний.

Наведені двома абзацами вище фактичні обставини підтверджуються копією відповідного договору.

Встановлено, що сторонами по справі за участю матері позивача ОСОБА_5 та брата позивача ОСОБА_6 складено датовану 29 вересня 2019 року розписку про передачу відповідачем позивачу грошових коштів в розмірі 600000 гривень на виконання умов вищевказаного договору. Копія розписки наявна в матеріалах справи.

02 жовтня 2019 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним Д.О. за реєстровим №2153. На підставі вказаного договору в той же день за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору продаж квартири вчинено за 564480 гривень, а сам договір укладено за нотаріально посвідченою згодою дружини позивача третьої особи у справі. Викладене підтверджується копією відповідного договору та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майном про реєстрацію права власності.

Також судом встановлено, що позивачем було складено та підписано датовані 04 жовтня 2019 року та 25 жовтня 2019 року листи-повідомлення, адресовані відповідачу, і які містять посилання на особисте отримання відповідачем таких листів із проставленням в якості дати їх отримання відповідно 06 жовтня 2019 року та 28 жовтня 2019 року. В тексті вказаних листів-повідомлень позивач звертається до відповідача з проханням з`явитись до приватного нотаріуса ДМНО Підберезної Н.В. з метою нотаріального посвідчення спірного договору дарування грошових коштів. У другому із листів мається рукописний текст відповідача про небажання здійснювати нотаріальне оформлення договору через брак часу та потреби в цьому. Копії листів-повідомлень наявні в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків матір позивача і дружина відповідача ОСОБА_5 , а також брат позивача та син відповідача ОСОБА_6 пояснили, що сторони не уклали нотаріально посвідчений договір дарування грошових коштів, оскільки потрібно було оплачувати послуги нотаріуса, а також додатково платити податки та збори, тому вирішили укласти простий письмовий договір, оскільки батьки довіряють своєму синові (позивачу). В якості підстави для не здійснення нотаріального посвідчення договору свідки зазначили також і погане самопочуття та хворобу відповідача.

Згідно копії виписки №1518818/2266 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР в період з 14 по 22 грудня 2018 року з діагнозом доброякісна гіперплазія передміхурової залози, а в подальшому 25 лютого 2019 року проходив огляд у лікаря-уролога із призначенням медикаментозного лікування. Викладені обставини підтверджуються поданою суду відповідачем копією медичної документації.

Як встановлено судом з наявних матеріалів цивільної справи, зокрема пояснень третьої особи, не заперечувалось сторонами, а також підтверджується загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Ірпінського міського суду Київської області з вересня 2022 року перебуває цивільна справа №367/3693/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, предметом спору за якою якої є в тому числі і квартира АДРЕСА_1 .

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про валюту і валютні операції», ПК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.6, 627, 628, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом норм ст.ст.717, 718, 720 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Сторонами у договорі дарування можуть бути і фізичні особи.

За змістом положень ст.639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютні цінності національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.

Нормою п.5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Положеннями ст.215 ч.2 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

В свою чергу, нормою ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, ґрунтуючи свою правову позицію на наступному.

Так, визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Конвалідація, згідно частини другої статті 220 ЦК України, можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Визнання договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України є окремим способом захисту і висновок суду про визнання дійсним має міститися і як в мотивувальній, так і в резолютивній частині судового рішення.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №537/4566/16-ц, від 07 квітня 2020 року по справі №320/4675/18-ц, від 21 жовтня 2020 року по справі №637/203/19, від 18 січня 2021 року по справі №577/5231/18, від 22 лютого 2021 року по справі №545/440/18, від 28 липня 2021 року по справі №2-323/2009, від 18 серпня 2021 року по справі №305/1468/16-ц, від 21 січня 2022 року по справі №359/7771/17, від 03 лютого 2022 року по справі №369/7225/19, від 13 квітня 2022 року по справі №495/1206/20, від 21 червня 2022 року по справі №570/151/13-ц.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду справи судом в тому числі з пояснень свідків, як осіб, які за твердженнями сторони позивача були присутніми при укладенні спірного договору дарування грошових коштів, встановлено, що заявленими підставами нездійснення нотаріального посвідчення договору дарування в першу чергу було прийняте фактично одразу батьками позивача рішення не звертатись до нотаріуса через небажання оплачувати його послуги та сплачувати встановлені законом збори та податки за вчинення правочину, що з огляду на наведену судом вище усталену судову практику не є підставою для застосування положень ст.220 ч.2 ЦК України. Більш того, не доведено стороною позивача перед судом і факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Сам факт визнання відповідачем у судовому засіданні пред`явлених до нього позовних вимог не є правовою підставою для невиконання сторонами вимог ч.5 ст.719 ЦК України і не позбавляє сторін можливості укласти договір дарування грошових коштів із дотриманням вимог цієї норми права (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2022 року по справі №369/7225/19).

Що стосується хвороби відповідача, як підстави неможливості його явки до нотаріуса для посвідчення договору, то суд не приймає такі твердження сторін як достатні та достовірні, оскільки матеріалами справи доводиться факт стаціонарного лікування відповідача лише у грудні 2018 року, в той час як договір, який позивач просить визнати дійсним, датований 29 вересня 2019 року. Решта медичних документів доводить лише відвідування відповідачем лікаря у лютому 2019 року, що не виключає можливість явки відповідача до нотаріуса. Крім того, за змістом п.2 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в приміщення, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням, але в межах нотаріального округу.

Не приймає суд до уваги як достовірні та самодостатні докази об`єктивного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору надані стороною позивача листи-повідомлення від 04 та 25 жовтня 2019 року, оскільки адреси фактичного місця проживання сторін, зазначені в цих листах, свідчать про мешкання сторін в різних містах різних областей України. Натомість докази поштового відправлення та отримання вказаних листів відповідачем поштовим зв`язком в матеріалах відсутні, а розписки про особисте отримання цих листів відповідачем, з огляду на вказані обставини окремого віддаленого проживання сторін, а також на виникнення даного цивільного спору про визнання договору дійсним в період, коли між подружжям позивача та третьої особи в рамках іншої цивільної справи в іншому суді вирішується питання про поділ їх спільного сумісного майна, зокрема квартири, придбаної за твердженням позивача за кошти, подаровані йому батьком, суд оцінює критично і не приймає до уваги як достовірні. Крім того в матеріалах справи відсутні і докази домовленості із приватним нотаріусом, вказаним у листах-повідомленнях, про посвідчення спірного договору у певний день і час. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися одними учасниками цивільного обороту на шкоду іншим, зокрема для уникнення своєї цивільної відповідальності або безпідставного/протиправного зменшення своїх матеріальних витрат, безпідставного збереження у себе, набуття чужого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд також керувався і тим, що за змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України метою звернення до суду є захист порушених, не визнаних або оспорюваних право, свобод та інтересів особи (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року по справі №320/4675/18-ц). Натомість сторона позивача ані в тексті позову, ані в судовому засіданні не обґрунтувала і не довела перед судом означеної підстави для подання даного позову до суду, не вказала, в чому саме полягає порушення, оспорювання чи невизнання прав позивача з боку відповідача нездійсненням дотепер з 2019 року нотаріального посвідченням договору дарування грошових коштів.

Не приймає суд до уваги як належні та допустимі докази походження грошей відповідача копію договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2018 року, а також копію передавального акту до цього договору, оскільки такі документи складені посадовою/службовою особою на тимчасово окупованій території України АР Крим в м. Севастополь, а тому згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вони вважаються недійсними і не створюють правових наслідків, а також не відносяться до документів-виключень, передбачених ч.3 тієї ж норми закону.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і неможливість їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.6, 11, 15, 16, 215, 220, 525, 627-629, 638-640, 717-720 ЦК України, ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції», п.5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_8 ), третя особа ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_9 ), про визнання договору дійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 січня 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко