Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5209/21
Провадження № 2/332/381/23
Рішення

Іменем України

27 січня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,

представника позивача: Ворони О.В. ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

представника третьої особи: Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав, -

Встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його колишньою дружиною, від спільного шлюбу з якою вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2000 року неповнолітній син проживає з ним. Відповідач, яка проживає окремо, добровільно не бере участі в утриманні сина, а відрахування аліментів з її доходів почали здійснюватися лише після подання позивачем судового наказу державному виконавцю для примусового стягнення аліментів. Додаткових витрат, ніж аліменти, на утримання ОСОБА_6 відповідач не здійснює. З липня 2020 року відповідач повністю припинила спілкування з сином, її не цікавить доля дитини. Після розлучення сторін, що відбулось 09.08.2016, ОСОБА_6 залишився проживати з матір`ю. Ще до розірвання шлюбу, через постійні скандали та сварки з боку ОСОБА_4 , він був вимушений змінити місце проживання. Після розлучення позивач утримував сина, приймав участь у його вихованні. З 2015 року у ОСОБА_4 погіршились взаємовідносини з сином, вона його постійно сварила, ображала, не годувала. За ОСОБА_6 доглядала літня матір позивача - ОСОБА_7 . 10.07.2020 ОСОБА_4 залишила дитину одного в незачиненому будинку, а сама на декілька днів поїхала на море. За цим фактом її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідно до постанови суду від 24.09.2020. У зв`язку із вищенаведеним, посилаючись на норми Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини, позивач вимушений звернутись до суду із позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із доводами, викладеними в позовній заяві, відповідач надала відзив на позовну заяву, згідно змісту якого ОСОБА_4 зазначила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишився проживати з нею. Через недостатню матеріальну допомогу з боку ОСОБА_3 на утримання спільного сина, вона вимушена була працевлаштуватись. У разі її відсутності вдома, догляд за ОСОБА_6 здійснювала його бабуся - ОСОБА_7 . Після розлучення з позивачем, останній приїжджав до їх помешкання, вчиняв сварки, розкидував її речі, принижував її в присутності дітей. Остап психологічно важко сприйняв розлучення. ОСОБА_3 при спілкуванні з сином пригнічував її авторитет, дитина стала агресивно налаштована проти неї. ОСОБА_3 умисно створював у дитині ігроманію: придбав коштовне комп`ютерне обладнання, поповнював щомісячно онлайн-ігри. Дитина 12-18 годин на добу проводила в онлайн-чаті. Через комп`ютерну залежність у Остапа погіршився зір, зник апетит, погіршилась шкільна успішність. Вона як матір перестала бути для дитини авторитетом. З цього приводу вона неодноразово зверталась до керівництва школи, служби у справах дітей, з батьком проводились профілактичні бесіди. Були отримані рекомендації щодо роботи з медіаторами та психологами для налагодження стосунків між батьками та сином, проте ОСОБА_8 відмовлявся від цього напрямку роботи. Після проведення фахівцями служби управління у справах дітей із батьком роз`яснювальної бесіди, за її згоди, син переїхав на постійне місце проживання батька, де мешкає і надалі. Після цього, за позовом ОСОБА_3 було винесено рішення суду від 10.08.2021 про визначення місця проживання дитини з батьком, проти якого вона як матір не заперечувала, з урахуванням бажання безпосередньо сина. Вона як матір регулярно сплачує аліменти ОСОБА_3 на утримання сина. Після того як син почав проживати з батьком, останній негативно настроював дитину проти неї, внаслідок чого ОСОБА_6 перестав спілкуватись з нею, ігнорувати її дзвінки та повідомлення. Про життя дитини вона дізнається через знайомих, вчителів сина. Їй не байдуже життя сина і вона дійсно хоче з ним спілкуватись, опікуватись. З огляду на це, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 , який допитувався в порядку ст. 234 ЦПК України, та його представник - адвокат Ворона О.В., підтримали доводи позовної заяви, підтвердили факти викладені у позові, просили його задовольнити. Зазначили, що метою цього позову є захист прав неповнолітнього ОСОБА_5 , який позбавлений материнської опіки, на даний час та у майбутньому, щоб унеможливити звернення у подальшому відповідачки ОСОБА_4 до повнолітнього ОСОБА_5 з вимогами щодо її утримання.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник - адвокат Трачук Н.І., заперечували щодо задоволення позовних вимог, вважаючи їх надуманими, необґрунтованими. Вважають, що метою звернення до суду з відповідними позовом з боку позивача є помста, бажання спричинити біль та страждання відповідачу.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, долю позову залишили на розсуд суду.

Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Іванченко О.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими. Зазначила, що це питання було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини, яка прийшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього ОСОБА_5 .

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись Законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони у справі: позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 , відповідно до долученої копії свідоцтва про народження (а.с. 15).

З 10.08.1996 по 09.08.2016 сторони у справі перебували у шлюбних відносинах, відповідно до долучених копій свідоцтва про шлюб та рішення суду від 09.08.2016 про розірвання шлюбу (а.с. 16-17).

Згідно судового наказу від 27.01.2021, з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 аліменти у розмірі частини заробітку щомісячно (а.с. 18).

Рішенням суду від 10.08.2021 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 (а.с. 19-21).

Постановою суду від 24.09.2020 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за фактом залишення неповнолітнього сина ОСОБА_5 одного вдома на декілька днів. (а.с. 34-35).

Документально підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 має постійне офіційне місце працевлаштування - ПАТ «Запоріжвогнетрив», де вона зарекомендувала себе з позитивного боку та з її заробітку, починаючи з березня 2021 року, здійснюються відрахування аліментів на утримання неповнолітнього сина (а.с. 125-126, 135-136).

Відповідач ОСОБА_4 є здоровою людиною, під спостереженням нарколога не перебуває (а.с. 138-139).

Згідно акту обстеження умов проживання від 22.02.2022, відповідач ОСОБА_4 разом із повнолітньою донькою ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , санітарно-гігієнічні умови проживання добрі, чисто та прибрано, речі впорядковані, зроблений сучасний ремонт (а.с. 144).

Виходячи зі змісту довідки № 01-24/42 від 08.04.2022 «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4» «Про дитину ОСОБА_9 », до 2020 року дитина ОСОБА_5 мешкала з матір`ю, яка виконувала усі рекомендації лікарів, супроводжувала дитину на прийом до лікаря та доглядала дитину під час отримання стаціонарного лікування хлопчика. (а.с. 147).

Документально підтверджені звернення ОСОБА_4 у серпні 2020 року до служби у справах дітей з приводу відносин батька ОСОБА_3 до питання виховання дитини ОСОБА_5 , утворення у дитини залежності від комп`ютерної ігроманії (а.с. 122-124) та до органу опіки та піклування у лютому 2022 року з приводу встановлення графіків побачень матері з сином (а.с. 127-130).

Згідно педагогічних характеристик, наданих Запорізькою гімназією № 31 ОСОБА_10 має складний характер, який позначається на його поведінці. З учителями інколи буває зухвалим, є учнем середнього рівня розвитку. За запитом матері ОСОБА_11 з ОСОБА_6 проводилась індивідуальна діагностична робота з метою оцінки емоційного стану підлітка та оцінки взаємостосунків з матір`ю. За результатами дослідження (листопад 2019 року) учень мав: нестійкий емоційний стан, підвищений рівень тривожності, негативне ставлення до навчання, зруйнований «образ» матері, відсутність любові і поваги до матері, порушення дитячо-батьківських стосунків та порушення прихильності до матері, бажання учня проживати з батьком. Проводились індивідуальні консультації з батьком та матір`ю учня, останнім були наданні індивідуальні рекомендації. У лютому 2021 року батько ОСОБА_3 звернувся із запитом індивідуальної діагностичної роботи психолога з сином з метою оцінки емоційного стану підлітка на сьогодення. Результати психологічного дослідження вказують на певні зміни в емоційному стані підлітка: став більш відкритим, відносно спокійним та впевненим. Незважаючи на те, що хлопчик не живе й не контактує з матір`ю, вона завжди цікавиться навчанням, поведінкою й успішністю сина, періодично телефонує класному керівнику (а.с. 131-133).

Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 07.06.2022 № 599/01-22/18.01-375, розглянувши матеріали позовної заяви, документи, зібрані службою у справах дітей, беручи до уваги, що матір ОСОБА_4 піклується про фізичний і духовний розвиток сина, навчання та підготовку до самостійного життя, проявляє відносно малолітнього батьківське піклування, намагається налагодити спілкування з малолітнім сином ОСОБА_12 та брати активну участь у його вихованні, враховуючи бажання матері виконувати батьківські обов`язки відносно сина, та її незгоду з позбавленням її батьківських прав, орган опіки та піклування вирішив про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 (а.с. 160-162).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13 - подруга сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_5 - старша повнолітня донька сторін, зазначили, що відповідач ОСОБА_4 є належною та достойною матір`ю для свого сина. Батько ОСОБА_3 «купив» сина коштовним комп`ютерним обладнанням, зробив його залежним від комп`ютера, своєю поведінкою по відношенню до ОСОБА_4 налаштував сина проти матері, внаслідок чого ОСОБА_6 припинив спілкування з матір`ю. ОСОБА_4 намагається налагодити спілкування з сином та брати участь у його вихованні та житті.

Підсумовуючи досліджені докази, суд констатує, що між батьками дитини, особливо після розірвання шлюбу, виникли стійкі несприятливі стосунки, що відобразились на психоемоційному стані їх спільних дітей, що призвело до певних маніпуляцій, як з боку дитини по відношенню до батьківських відносин, так і з боку батьків за право мати «вплив» на дітей. Особливо це простежується у долучених до справи міжособистих переписок у месенджерах між членами родини ОСОБА_9 . Наявні відносини є неконструктивними, такими, що потребують корекції за допомогою спеціалістів в галузі медіації та психології.

Статтею 164 СК України, зокрема, п. 2 ч. 1, передбачено, що підставою позбавлення батьківських прав є факт ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 зазначеної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, які б давали підстави для можливості застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 26), Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, буд. 56) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03.02.2023.

Суддя О.С. Яцун