РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 564/163/22

Провадження № 22-ц/4815/333/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Грипіч Л.А., повний текст рішення складено 02 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про захист прав споживача, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про захист прав споживача, стягнення коштів.Позов обґрунтовано тим, що 06 лютого 2018 року він, згідно протоколу проведення електронних торгів №315175 по лоту № 261514, купив верстат координатно-розточний 2А450 за ціною 38112,11 гривень, з яких гарантійний внесок 1656, 75 гривень, про що був виданий акт про проведення електронних торгів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 року вказаний договір купівлі-продажу розірвано, постановлено стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь збитки завдані розірванням договору купівлі-продажу верстата в розмірі 38112,11 гривень, 3% річних 1641,00 гривня, інфляційні втрати 4610,84 гривень, а також з ДП Сетам стягнуто на користь позивача кошти в розмірі 1656,75 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року вищезазначене рішення суду змінено та стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача 36 206, 50 гривень, три відсотки річних 1559,00 гривень та інфляційні втрати в розмірі 4136, 78 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 рокувиконане лише 30 вересня 2021 року, а тому, керуючись ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) на його користь інфляційні втрати за період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 5076 гривень, три відсотки річних за час прострочення в період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 2399 гривень, а також витрати, понесені на отримання правничої допомоги в сумі 4000 гривень.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 5076 гривень, три відсотки річних за період з 16 липня 2019 року по 30 вересня 2021 року у сумі 2399 гривень. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 2000 гривень в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту постанови Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 490/6740/19 вбачається, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, відповідно його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати та три відсотки річних на суму боргу 36206,50 гривень (сума коштів, які були перераховані позивачем на рахунок відповідача), саме за період з 16 липня 2019 року по день фактичного виконання рішення суду - 30 вересня 2021 року.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зобов`язальні правовідносини між сторонами спору виникли після апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та відповідно винесення постанови суду від 29 листопада 2021 року. Тобто обов`язок щодо повернення коштів позивачу виник після 29 листопада 2021 року, однак фактично кошти було повернуто ОСОБА_1 30 вересня 2021 року, тобто без прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави для застосування положень статті 625 ЦК України. Посилаючись на необґрунтованість та незаконність судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 року у справі № 490/6740/19 за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Державного підприємства Сетам про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів, розірвано договір купівлі-продажу верстата координатно-розточного 2А450, який був укладений між ОСОБА_1 та Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)за результатами проведення електронних торгів, а саме лота № 261514, за результатами якого був складений протокол від 06.02.2018 року № 315175 про проведення електронних торгів; стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 38112,11 гривень, 3% річних 1641,00 гривня, інфляційні втрати 4610,84 гривень, а також з ДП Сетам стягнуто на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 1656,75 гривень; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року вищезазначене рішення суду змінено та стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача 36 206, 50 гривень, три відсотки річних 1559,00 гривень та інфляційні втрати в розмірі 4136, 78 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року набрала законної сили, даних про її оскарження чи скасування матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року встановлено, що 06 лютого 2018 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ДП Сетам були проведенні електронні торги з реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 , а саме верстату координатно-розточного 2А450, 1975 року випуску, заводський номер 1047. Переможцем торгів став позивач ОСОБА_1 .

За результатами проведених електронних торгів 06 лютого 2018 року складено протокол № 315175.

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 на рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була проведена оплата у сумі 36206,50 гривень без урахування оплати послуг спеціалізованої організації з реалізації майна. Гарантійний внесок 1656,75 гривень та сума додаткової винагороди організатору у розмірі 248,86 гривень були внесені переможцем на рахунок ДП «Сетам».

26 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кукоара К.Ю. був складений Акт про проведені електронні торги, в якому зазначено, що ОСОБА_1 став переможцем електронних торгів та придбав рухоме майно - верстат координатно-розточний 2А450, 1975 року випуску, заводський номер 1047.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством.

Судами було встановлено, що ОСОБА_1 , як покупцем, були виконані всі умови договору купівлі-продажу в частині сплати грошових коштів за верстат, однак, Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не виконано умови договору, а саме продавець не передав покупцю товар - верстат, що свідчить про порушення істотних умов договору купівлі-продажу, укладеного на електронних торгах, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та розірвано вказаний договір.

З постанови Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року вбачається, що інфляційні втрати та три відсотки річних було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 за період з 06 лютого 2018 року по 15 липня 2019 року.

Відповідач вказує, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 року у справі № 490/6740/19 виконане Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ще 30 вересня 2021 року, тобто до набрання ним законної сили, тому у відповідача відсутній обов`язок сплачувати нести відповідальність, що передбачена частиною 2 статі 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо передачі оплаченого товару, відмовився повернути покупцеві сплачену за товар суму коштів і, таким чином, з лютого 2018 року по 30 вересня 2021 року користувався чужими грошовими коштами, а тому відповідно до вимог статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити три проценти річних та інфляційні втрати.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач не заперечує факт отримання грошових коштів від позивача в якості оплати товару, тому саме з цього моменту у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, а тому ОСОБА_1 , як кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 750/793/17.

Встановивши, що у визначений сторонамистрок товар покупцеві не передано та кошти продавцем не повернуті, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 листопада 2020 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року було стягнуто з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача 36 206, 50 гривень, та за період з 06 лютого 2018 року по 15 липня 2019 року три відсотки річних 1559,00 гривень та інфляційні втрати в розмірі 4136, 78 гривень.

Таким чином Костопільський районний суд Рівненської області, ухвалюючи 28 листопада 2022 року рішення, що є предметом апеляційного перегляду, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та три відсотки річних за період з 16 липня 2019 року до 30 вересня 2021 року (дня виконання зобов`язань), що не були предметом розгляду судами при попередньому розгляді спору між цими ж сторонами.

Отже доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки вони по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду попередньої інстанції щодо застосування норм матеріального права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні усправі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук