Справа № 303/6667/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Ляпіній А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання утримування дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання утримування дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання, вказуючи, що він та відповідачка одружились в Посольстві Республіки Індія в ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька, ОСОБА_6 у Медичній клініці Міської Лікарні Дубай. У грудні 2016 року вони переїхали разом з дитиною до ОСОБА_7 та незмінно проживали там разом до 2022 року. Так, з 16 січня 2017 року їх сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а з 3 жовтня 2020 року вони переїхали до квартири за наступною адресою: АДРЕСА_2 , де проживають по теперішній час. З 30 серпня 2019 року усі члени родини отримали новозеландські резидентські візи на постійне проживання у країні, що свідчить про відсутність у відповідачки перепон для того, щоби повернутися до ОСОБА_7 . Він працевлаштований на умовах повної зайнятості на посаді директора в компанії «ЕйчЕм енд Санз Ентерпрайз Лімітед Т/А Нортленд Метал Індастріз» (НМ & Sons Enterprise Limited Т/А Northland Metal Industries) з 11 травня 2018 року, а з 2 серпня 2022 року отримав статус громадянина ОСОБА_7 . Відповідачка має в Новій Зеландії медичне страхування. Він та відповідачка мають в ОСОБА_8 спільний банківський рахунок. Крім того, ОСОБА_3 з 27.01.2017 мала власну дебітову картку. Дитина у Новій Зеландії відвідувала дитячий садок «Хурупакі» з 28 червня 2018 року по 20 травня 2020 року, а з 27 червня 2017 року до теперішнього часу обліковується за місцем постійного проживання у лікарні « ОСОБА_9 » ( ОСОБА_10 ). Відповідно до довідки від Католицької школи Святого ОСОБА_11 від 13 липня 2022 року дитина розпочала навчання в цій школі 21 травня 2020 року та досі вважається зарахованою. Нова ОСОБА_12 була та є постійним місцем проживання їх сім`ї. У жовтні 2021 року відповідачка раптово повідомила його про те, що її батько захворів на COVID-19 і їй терміново необхідно їхати до України, щоб бути поруч з ним. Вона запевнила його, що їде до України лише тимчасово, до моменту поки її батько одужає і після цього повернеться разом з дитиною до місця постійного проживання у ОСОБА_8 . Після одужання батька відповідачка повідомила, що хоче відсвяткувати ОСОБА_13 разом з батьком, оскільки до цього вона п`ять років не була в Україні і потім повернеться до ОСОБА_7 . Він погодився на це, однак дуже хвилювався за дружину та доньку через загрозу військової агресії з боку російської федерації. У подальшому він був дуже занепокоєний у зв`язку з можливою військовою агресією за здоров`я, безпеку та життя родини, але відповідачка кожного разу під різними приводами відмовлялась повертатись до країни постійного проживання. Ситуація з поверненням також була ускладнена правилами уряду ОСОБА_7 у зв`язку з пандемією, оскільки прибуваючим до країни необхідно проходити обов`язковий карантин впродовж майже двох тижнів у спеціальній медичній установі Керованої ізоляції та карантину (надалі - КІК, англійською MIQ). Саме з огляду на те, що було невідомо, коли одужає батько відповідачки, а також її повідомлення про святкування Нового Року разом з дідусем по материнській лінії він не бронював для неї та дитини авіаквитки для повернення додому. Втім йому вдалося отримати 16 лютого 2022 року для відповідачки та дитини відповідні місця у медичній установі КІК для проходження 10-денної ізоляції під наглядом, про що свідчать відповідний лист від КІК та ваучер КІК на 01 березня 2022 року. Він направив ваучер відповідачці та одразу забронював зворотні квитки для повернення додому з прибуттям до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час листування у месенджері Вотсапп (Whatsapp) між лютим та травнем 2022 року відповідачка безпідставно відмовилась повертатись з дитиною до місця її постійного проживання, звинувативши у всьому певні обмеження, які були запроваджені урядом ОСОБА_7 у зв`язку із пандемією COVID-19, а також через своє власне небажання вакцинуватись. Незважаючи на героїчний спротив ЗСУ проти російських окупантів та агресорів, Україна продовжує залишатись небезпечним місцем для перебування та проживання. Відповідачка продовжує утримувати дитину в країні де досі йдуть активні бойові дії, а загроза повітряних ударів поширюється на всю її територію. У березні 2022 року відповідачка безпідставно відмовилась повертатись разом з дитиною до країни постійного проживання, тому він 14 березня 2022 року звернувся до ОСОБА_14 з заявою про забезпечення повернення дитини до ОСОБА_7 відповідно до положень Конвенції 1980 року. Заява про забезпечення/сприяння повернення дитини до ОСОБА_7 отримана Міністерством Юстиції України у травні 2022 року. У нього є всі передумови обґрунтовано та аргументовано вважати, що відповідачка незаконно утримує доньку в Україні, як наслідок здійснивши міжнародне викрадення дитини. Перебуваючи в ОСОБА_8 їх донька проводила час з тіткою та її сім`єю по батьківській лінії, а також іншими родичами та друзями родини, тобто мала в ОСОБА_8 усталене звичайне коло спілкування та друзів. Він намагався вирішити питання повернення доньки до місця її постійного проживання в ОСОБА_8 в позасудовому порядку, про що свідчить його численне листування з відповідачкою, але всі зусилля виявились безрезультатними. Починаючи з 01 березня 2022 року ОСОБА_3 незаконно утримує їх спільну малолітню дитину, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України, в місті Мукачево. Просив визнати незаконним утримування на території У країни малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 повернути малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до місця її постійного проживання в Новій Зеландії протягом 10 (десяти) днів з дати отримання нею повного тексту рішення, якщо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 відмовиться повертати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відібрати дитину і передати дитину батькові ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 для забезпечення повернення дитини на територію ОСОБА_7 , покласти витрати, що пов`язані з поверненням дитини до місця постійного проживання в ОСОБА_8 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Допустити негайне виконання рішення в частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до ОСОБА_8 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2022 відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

20.10.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволено ухвалою від 21.10.2022.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання утримування дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та лист, в якому зазначив, що ОСОБА_3 , листом з повідомленням про вручення була запрошена на засідання з питань захисту прав дитини, який повернувся не врученим. 16.01.2023 під час спроби обстежити умови проживання дитини на території України представниками служби у справах дітей Мукачівської міської ради, КУ «Центр надання соціальних послуг» та ювенальної превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області була відвідана квартира АДРЕСА_3 . Мати дитини питання перебування доньки в Україні та можливість її повернення до ОСОБА_7 обговорювати відмовилась і в квартиру представників виконавчого комітету Мукачівської міської ради та поліції не впустила.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга ст.2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється, зокрема, відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (згідно із частиною першою ст.3 ЦПК України).

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від статі, етнічного походження, місця проживання, мовних та інших ознак (згідно із частиною першою ст.6 ЦПК України).

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якої Україна приєдналася згідно із ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 15 ЗУ «Про міжнародні договори України» встановлює, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» її цілями є забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав, та забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах. Договірні держави вживатимуть усіх належних заходів для забезпечення досягнення цілей Конвенції на їхніх територіях. Для цього вони використовують самі швидкі процедури, наявні в їхньому розпорядженні.

Стаття 3 зазначеної Конвенції передбачає, що переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Під правами піклування , згадані в пункті а, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Відповідно до ст.4 Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Застосування Конвенції припиняється, коли дитина досягає віку 16 років.

Стаття 5 Конвенції містить роз`яснення термів, які в ній застосовуються. Так, «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і, зокрема, право визначати місце проживання дитини. «Права доступу» включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Статті 12, 13, 20 «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Так, суд може відмовити в поверненні дитини у наступних випадках: якщо з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилась у новому середовищі (ч.2 ст.12); або якщо в ході розгляду справи виявить, що особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування чи заявник дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (пункт «а» ч.1 ст.13); або існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «b» ч.1 ст. 13); або якщо дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч.2 ст. 13); або якщо повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20).

Відповідно до ч.1 ст. 13 «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» обов`язок доведення обставин, які можуть бути винятковими підставами для неповернення дитини, покладається саме на особу, яка незаконно перемістила дитину на територію іншої держави та/або незаконно її утримує. Зазначене формулювання відображає загальне правове правило, що той, хто стверджує про наявність певного факту, повинен його довести.

Стаття 14 Конвенції визначає, що встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи запитуваної держави можуть безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, формально визнані або не визнані у державі постійного проживання дитини, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів, які застосовувалися б у такому випадку.

Згідно зі статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини рішення про повернення дитини до держави постійного місця проживання, прийняте на підставі «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», відповідає п.1 ст. 6 і ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

У рішенні «Карлсон проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні справ про повернення дитини до держави її постійного проживання за процедурою, визначеною Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, неправильним є покладення на особу, яка вимагає повернення дитини, обов`язку доведення тієї обставини, що вона не надавала дозволу або мовчазної згоди на переміщення і утримання дитини на території іншої держави.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, висловлених у рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей не може прийматися автоматично без урахування усіх важливих обставин, про що свідчать встановлені Конвенцією випадки, за яких компетентний орган може відмовити у наданні розпорядження про повернення дитини. При вирішенні таких справ суди повинні керуватися дотриманням найкращих інтересів дитини. Під найкращими інтересами дитини варто розуміти можливість збереження зв`язків з сім`єю, якщо не буде встановлено небажаність таких зв`язків, і можливість розвитку в здоровому середовищі. Суд повинен детально перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.

Із паспорта тип Р код IND №Z2919523 від 23.12.2014 вбачається, що ОСОБА_17 є громадянином Республіки Індія.

Згідно паспорта НОМЕР_2 від 16.11.2012 ОСОБА_3 є громадянкою України, а також відповідно до паспорта тип Р код НОМЕР_3 від 30.08.2013 також має громадянство Угорської Республіки.

Надані суду докази свідчать про те, що позивач та відповідач певний період часу проживали в ОСОБА_5 .

Так, відповідач отримала дозвіл на проживання в ОСОБА_5 з 29.08.2013 до 28.08.2015, а також з 28.07.2015 до 27.07.2017.

Із додатків до трудового договору вбачається, що позивач був працевлаштований в ОСОБА_5 станом на 16.12.2014 та 31.05.2015.

Відповідно до свідоцтва про одруження №ABU/CONS/435/14/2013 від 30.06.2013 виданого Посольством Індії у м. Абу- ОСОБА_18 та ОСОБА_19 уклали шлюб 30.06.2013.

У період проживання в ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 01.04.2015 застрахували своє життя в страховій компанія «Цюріх інтернешнл лайф лімітед».

Від шлюбу у позивача та відповідача в Міській лікарні, ОСОБА_20 , ОАЕ ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася донька ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що сторони та їх малолітня дитина переїхали проживати до ОСОБА_7 , про що свідчать повідомлення Головного управління карного розшуку поліції Дубаю 22.12.2016 та 21.03.2017, яке надало відділу імміграції ОСОБА_7 довідки про відсутність судимостей у ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , а також договори оренди житла від 22.12.2016 та від 29.09.2020, книги обліку орендованого приміщення, відповідно до яких ОСОБА_17 та ОСОБА_19 здійснювали орендну плату з квітня 2018 року по березень 2019 року, з лютого 2020 року по жовтень 2020 року, а також Заявою про оренду в якій відображено сплату позивачем та відповідачем орендної плати з 30.09.2020 по 09.07.2022. Крім того, відповідно до листа від 12.07.2022 приміщення за адресою: 1-а ОСОБА_22 , ОСОБА_23 до теперішнього часу здано в оренду ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , їхня оренда почалася 10.03.2020 та діє по сьогоднішній день.

У позивача та відповідача за місцем проживання в ОСОБА_8 відкрито рахунок, що підтверджується виписками за період: з 12.08.2018 по 11.09.2018; з 12.10.2018 по 09.11.2018; липень 2018; з 12.01.2019 по 11.02.2019; з 12.05.2019 по 11.06.2019; з 12.11.2019 по 11.12.2019; з 12.01.2020 по 11.02.2020; з 12.05.2020 по 11.06.2020; з 12.08.2019 по 11.09.2019; з 12.08.2020 по 11.09.2020; з 12.11.2020 по 11.12.2020; з 12.12.2020 по 11.01.2021; з 12.03.2021 по 09.04.2021; з 12.05.2021 по 11.06.2021; з 11.07.2021 по 11.08.2021; з 12.08.2021 по 10.09.2021; з 11.09.2021 по 11.10.2021; з 12.10.2021 по 11.11.2021; з 12.11.2021 по 10.12.2021.

Із матеріалів справи також вбачається, що з 23.08.2019 року ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 отримали новозеландські резидентські візи для постійного проживання.

Відповідно до свідоцтва про громадянство, виданого Департаментом внутрішніх справ Нової Зеландії, а також паспорта тип Р код NZL №RA254421 від 04.08.2022 ОСОБА_17 набув статус громадянина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позивачем надано суду лист від 11.06.2018 року, яким підтверджується вільне місце для ОСОБА_15 в дитячому садочку «Хурупакі». Із довідки Асоціації дитячих садочків Нортленду від 15.07.2022 вбачається, що ОСОБА_26 була зарахована до дитячого садочка «Хурупакі», і регулярно відвідувала там заняття з 28.06.2018 до 20.05.2020.

Відповідно до довідки Католицької школи Св. ОСОБА_11 від 13.07.2020 ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , розпочала навчання в католицькій школі Св. Франциска Ксаверія, м. Уангарей, 21.05.2020. Наразі вона вважається зарахованою, хоча не відвідує навчання з 20.10.2021 у зв`язку із перебуванням разом з мамою в Україні. У зв`язку з відвідування ОСОБА_15 школи у 2021, 2022 роках на ім`я позивача та відповідача виписано до оплати рахунки.

Згідно з довідкою лікарні «Кенсінгтон Хелс» від 12.07.2022, яка знаходиться за адресою: 8 Кенсінгтон Авеню, Уангарей п/с 711, Уангарей 0140, Пейтон Д`Соуза зареєстрована у лікарні «Кенсінгтон Хелс» з 27.06.2017 року та її реєстрація досі є чинною.

Також судом встановлено, що позивач працевлаштований на умовах повної зайнятості на посаді директора у «ЕйчЕм енд Санз Ентерпрайз Лімітед Т/А Нортленд Метал Індастріз» з 11.05.2018, його загальний середній місячний дохід становить 7500,00 новозеландських доларів, що підтверджується листом від 12.07.2022 «Нортленд Метал Індастріз».

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України від 28.10.2022 вбачається, що ОСОБА_15 в`їхала на території України 23.10.2021 року о 23:44.

Позивачем надано суду DVD - диск, який містить інформацію, що стосується предмету спору, а саме фото та відеодокази, переглянувши які судом встановлено, що позивач проводив багато вільного часу із донькою, грався, гуляв, подорожував, що свідчить про те що він здійснював опіку над донькою до виїзду її до України. Дитина на всіх зображеннях та відео виглядає щасливою, задоволеною та доглянутою, видно як вона проводить час з рідними та друзями. Також серед відео наявний запис відеорозмови ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_27 із якого вбачається, що малолітня ОСОБА_6 бажає повернутись додому до батька.

Таким чином, надані суду докази свідчать про те, що малолітня ОСОБА_6 постійно проживала разом зі своїми батьками в ОСОБА_8 перед переміщенням її до України 23.10.2021 року і позивач фактично здійснював опіку над нею до її переміщення. Також судом встановлено, що переміщення та утримання дитини в Україні її мамою ОСОБА_3 порушено права батька дитини ОСОБА_4 , що передбачені розділами 97, 15, 16, статі 17 Закону ОСОБА_7 про опіку над дітьми від 2004 року.

Надані суду позивачем листи-свідчення ОСОБА_28 ( ОСОБА_29 ), ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , суд не може взяти до уваги, оскільки показання свідків можуть бути використані судом в якості доказу тільки при обов`язковому виконанні порядку їх допиту у встановленому ЦПК України порядку, але позивач не заявив клопотання про допит зазначених осіб в судовому засіданні в якості свідків, а посилався на їх письмові пояснення, які в розумінні параграфа 3 ЦПК України не є письмовими доказами.

Позивачем надано суду копію переписки в месенджері Вотсапп (Whatsapp) з приводу її повернення разом з дитиною до ОСОБА_7 , але остання посилалась на неможливість такого через карантинні обмеження. ОСОБА_4 цікавився донькою, чекав на її повернення. Зі змісту листування вбачається, що позивач надсилав грошові кошти для доньки, та часто телефонував їй через відеозв`язок, проте відповідачка забороняла ОСОБА_27 спілкуватися з батьком. Також відповідачка повідомляла, що ОСОБА_27 щаслива, здорова та в комфорті в Україні, у неї тут родина та друзі.

Із наданих суду доказів також встановлено, що позивач вживав заходи для оформленням паспорта для Пейтон, для швидшого повернення доньки до постійного місця проживання, а також для придбання квитків та проходження карантинних обмежень з метою забезпечення повернення його дружини та дитини до ОСОБА_7 , якими відповідач не скористалась.

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідачка відмовляється повернути дитину до постійного місця проживання в Новій Зеландії.

Процедура повернення дитини до держави її постійного місця проживання визначається відповідно до положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка набула чинності для України 01.09.2006 року.

Вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про добровільне повернення відповідачем ОСОБА_3 малолітньої дитини ОСОБА_15 до постійного місця проживання в ОСОБА_32 не дали результатів, тому ОСОБА_17 14 березня 2022 року звернувся до центрального органу України із заявою про забезпечення повернення дитини, внаслідок її незаконного переміщення за межі ОСОБА_7 , згідно з Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якого долучив відповідні додатки на обґрунтування заяви, а саме: афідевіт ОСОБА_33 щодо застосування права та афідевіт заявника, який викладає докази на підтримку цієї заяви з фотографіями дитини, матері, свідоцтво про народження дитини та інші додатки на обґрунтування заяви.

Звернення про забезпечення повернення дитини до Центрального органу України результатів не дали, тому ОСОБА_17 звернувся з позовом для вирішення зазначеного спору судом.

Таким чином, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_6 , до жовтня 2021 року проживала в ОСОБА_8 разом з обома батьками, у жовтні 2021 року відповідачка разом із малолітньою донькою ОСОБА_6 , приїхала в Україну, попередньо обумовивши тимчасове перебування у ній. Проте, в подальшому ОСОБА_3 , без згоди батька дитини ОСОБА_1 , залишилась з донькою в Україні, що свідчить про порушення права батька на піклування про малолітню доньку.

У ч.3 ст.12 та ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» обов`язок доведення обставин, які можуть бути винятковими підставами для неповернення дитини, покладається саме на особу, яка незаконно перемістила дитину на територію іншої держави та/або незаконно її утримує, але відповідач ОСОБА_3 будучи достовірно обізнана про наявності в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_1 до неї про визнання утримування дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання, а також будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, неодноразово в судові засідання не з`являлась і не надала суду жодного належного та допустимого доказу, який за ст. 12, 13, 20 «Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» міг бути підставою для відмови в поверненні дитини до місця її постійного проживання.

Водночас під час судового розгляду не встановлено обставин, які би свідчили про неможливість повернення дитини до держави постійного проживання за станом здоров`я у зв`язку з будь-якими медичними протипоказаннями, а також, що таке повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної чи психічної шкоди, або іншим чином створить для неї нетерпиму обстановку.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка одноосібно без згоди батька прийняла рішення про зміну місця проживання неповнолітньої дитини. Водночас судом не встановлено обставин, які за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, тому з метою збереження зв`язків з батьком та дотримання найкращих інтересів дитини позовні вимоги підлягають задоволенню і малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , підлягає поверненню до місця постійного проживання в Новій Зеландії.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до ст. 19 Конвенції прийняте судом по цій справі рішення щодо повернення ОСОБА_6 до місця її постійного проживання в Новій Зеландії, жодним чином не вирішується будь-яке питання щодо піклування і у випадку наявності спору з цього приводу він може бути вирішений в окремому, в тому числі і в судовому порядку.

На п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_6 до місця постійного проживання в Новій Зеландії.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», «Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», ст. 9 Конституції України , ЗУ «Про міжнародні договори України», ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання утримування дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання - задовольнити повністю.

Визнати незаконним утримування на території України малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), повернути малолітню доньку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до місця її постійного проживання в Новій Зеландії протягом 10 (десяти) днів з дати отримання нею повного тексту рішення.

Якщо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), відмовиться повертати малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відібрати дитину і передати дитину батькові, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) для забезпечення повернення дитини на територію ОСОБА_7 .

Покласти витрати, пов`язані з поверненням дитини до місця постійного проживання в ОСОБА_8 , на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду в частині повернення малолітньої дитини ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до місця постійного проживання в Новій Зеландії підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 03.02.2023 року.

Суддя