Провадження № 2/686/1355/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення із житлового будинку АДРЕСА_1 . Позов мотивує тим, що вона є власником спірного будинку з 2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач є її рідною сестрою та самовільно зайняла в будинку дві кімнати чим обмежує право власності позивача на будинок, хоча сама має інше житло за адресою АДРЕСА_2 . У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 змушена звернутись до суду.

01.08.2022 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

06.09.2022 року відповідачем надано відзив на позов, проти заявлених вимог заперечує, вказує що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

23.09.2022 року справу призначено до слухання по суті.

30.09.2022 року представником позивача надано заперечення на відзив, вважає його безпідставним, оскільки сама відповідач підтверджує факт її проживання в будинку без належних підстав.

27.10.2022 року відповідачем заявлено клопотання про доручення доказів до матеріалів справи.

22.11.2022 року представником позивача надано заперечення на подані відповідачем докази про те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 , що належить їй на праві приватної власності, знаходиться в аварійному стані та є не придатним для проживання. Зазначає, що визнання житлового будинку аварійним регулюється правовими актами, а не актом обстеження домоволодіння, виконаним ФОП ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав суду, що відповідач проживає у спірному будинку, хоча має на праві власності інше майно, чим чинить перешкоди ОСОБА_1 у розпорядженні її власністю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити позов із наведених підстав.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необґрунтованим, просили відмовити у його задоволенні з тих підстав, що відповідач не має іншого місця проживання.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 06.05.2011 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який вона успадкувала від бабусі ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 є її рідною сестрою та самовільно зайняла в будинку дві кімнати чим обмежує її право власності на будинок, хоча сама має інше житло за адресою АДРЕСА_2 . Зазначений будинок є постійним місцем проживання позивача та членів її сім`ї, а проживання у ньому без жодних правових підстав відповідача чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні її власністю, що стало причиною звернення до суду.

Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК країни, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до глави 23 ЦК України, особа яка стала власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Статтями 41,47 Конституції України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх.

Права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Важливе юридичне значення для правильного вирішення спору у цій справі має факт дослідження обставини того, чи мають відповідачі інше житло для проживання.

Підтверджена правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц.

Відповідач в своїх запереченнях вказує, що дійсно проживає по АДРЕСА_1 , хоча зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак, згідно акту обстеження домоволодіння, житловий будинок по АДРЕСА_2 є не придатним для проживання, а тому у неї відсутнє інше житло, куди вона могла би вселитись.

Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням вищенаведеної правової позиції, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом в АДРЕСА_1 шляхом виселення, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 263; 264; 265 ЦПК України, ст. 41, 47 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , тел. НОМЕР_3 ) про усунення перешкод в користуванні житлом в АДРЕСА_1 шляхом виселення - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.01.2023 року.

Суддя: