ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1185/23 Справа № 185/9961/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА
02 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
Головуючого Биліни Т.І.,
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року по справі за позовом Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Сегеста, Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехеко про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки, -
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2021 року Павлоградська окружна прокуратура звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (надалі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Сегеста (надалі ТОВ Сегеста), Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехеко (надалі ТОВ Агротехеко) про:
- визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25 лютого 2020 року №4-2539/15-20-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" для ведення ОСГ ОСОБА_1 ;
Позов обґрунтовано тим, що рішенням ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Не погоджуючись з таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 його оскаржила в судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року по справі №160/3584/19 визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та зобов`язано його прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Посилаючись на пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, прокуратура зазначає, що на час прийняття оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, органом, уповноваженим здійснювати функції власника спірної земельної ділянки, є Вербківська сільська об`єднана територіальна громада в особі Вербківської сільської ради.
В обґрунтування незаконності оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області прокуратура зазначає, що відповідач посилався на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року по справі №160/3584/19, яким його було зобов`язано затвердити проектну документацію щодо іншої ділянки ніж спірна. Не зважаючи на вказане ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердило іншу проектну документацію, а саме щодо спірної ділянки. Вчинення вказаного рішення є протиправним, так як повноваження відповідача не розповсюджувалися на спірну земельну ділянку, оскільки вона була передана до Вербківської сільської ради.
Прокуратура зазначає, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, затверджений спірним наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, не відповідає нормам Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій».
На думку прокуратури, через незаконні події, щодо штучного заволодіння ОСОБА_1 земельною ділянкою, за відсутності бажання займатися особистим селянським господарством, укладення з ТОВ Сегеста договору купівлі-продажу земельної ділянки, передання останнім спірної земельної ділянки за договором оренди до ТОВ Агротехеко, що підтверджує відсутність бажання і у ТОВ Сегеста вести ОСГ на спірній земельній ділянці, свідчить про те, що спірна земельна ділянка використовується не за призначенням, як наслідок порушено умови її використання за цільовим призначенням, чим порушуються права Вербківської сільської ОТГ, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом (а.с.2-27 Том І).
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог Павлоградської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, відмовлено повністю (а.с.78-83 Том ІІІ).
Не погодившись із рішенням суду, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що передача ГУ Держгеодастру у Дніпропетровській області спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 була неможлива через належність цієї земельної ділянки саме Вербківській сільській ОТГ на підставі рішення сільської ради та Акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року.
Оскільки спірна земельна ділянка віднесена до комунальної форми власності її виділення особам у приватну власність можливо лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування, однак, таке рішення радою не приймалось. Вказане унеможливлює набуття ОСОБА_1 права приватної власності на спірну земельну ділянку та в подальшому унеможливлює її відчуження на користь сторонніх осіб. Зазначені події змінили цільове використання цієї земельної ділянки. Державна реєстрація права комунальної власності за Вербківською сільською радою спірної земельної ділянки до фактичного передання раді ділянки не має значення та не є підставою для набуття права власності ОСОБА_1 .
Також апелянт зазначає, що проект землеустрою, який подавався ОСОБА_1 у 2016 році, значно відрізнявся від проекту землеустрою, який робився у 2019 році, в них йдеться про різні земельні ділянки, сформовані як об`єкти цивільних прав, вказане судом першої інстанції не взято до уваги та не надано правової оцінки, як і не з`ясовано питання припинення права користування земельною ділянкою ТОВ СТЗІ Спокій Мадава, оскільки тільки після його припинення можлива передача державними органами земельних ділянок у власність (а.с.93-111 Том ІІІ).
08 грудня 2022 року представник ТОВ Сегеста, скориставшись правом передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, доповнений 26 січня 2023 року, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
05 січня 2023 року представник ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Відмінність проектів 2016 та 2019 років у вигляді співвіднесення конфігурації, місця розташування земельної ділянки є несуттєвими, вони не змінюють та не впливають на виконання судового рішення. Наявність порушеного кримінального провадження за фактом зловживання посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області під час розгляду документів щодо надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не є належним доказом у цій справі. Не підтверджено будь-якими доказами те, що після продажу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки ТОВ Сегеста змінено її цільове призначення.
31 січня 2023 року прокурором відділу обласної прокуратури подано письмові пояснення на доповнення до відзиву ТОВ Сегеста на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що застосовані судом першої інстанції правові висновки ВС не підлягають застосуванню у цій справі, так як ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області не було уповноваженим органом на проведення процедури передачі спірної земельної ділянки, оскільки такими повноваженнями той момент була наділена Вербківська сільська рада.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року належить залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується і колегією суддів, що 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га., розташованою на території Вербківської сільської ради Павлоградського району за межами населених пунктів, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.39 Том І).
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26 серпня 2016 року за №4-4830/15-16-СГ дозволено надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Вербківської сільської ради, розташованої за межами населеного пункту, орієнтовним розміром 2,0000 га., із цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано керівника Управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області при надходженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити в установленому законом порядку погодження проекту землеустрою та реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. (а.с.40 Том І).
У 2016 році ОСОБА_1 , на підставі особистої заяви від 08 вересня 2016 року, отримала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, складений та затверджений ПП Земельний ресурс. Проект сертифікований інженерами-землевпорядниками, перевірений та внесений до Державного земельного кадастру Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області у квітні 2017 року(Том І а.с.41,45).
08 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримала завдання на виконання робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26 серпня 2016 року за №4-4830/15-16-СГ(а.с.46 Том І).
У листопаді 2016 року за №01-05/1230 ДП Дніпропетровській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою надало Висновок про ґрунтовий покрив земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, яким встановлено, що земельна ділянка складає рекультивовані важкосуглинкові ґрунти з насипним гумусовим шаром (шифр агрогрупи 211е).
Також зазначено, що вищезазначена агровиробнича група ґрунтів 211е провінції ОСОБА_2 не відноситься до особливо цінних груп ґрунтів (а.с.44 Том І).
З вище переліченими документами ОСОБА_1 20 вересня 2017 року звернулась до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження розробленої документації із землеустрою, відповідно до ст. 25 Закону України Про землеустрій, щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності(а.с.52 Том І).
На чергове звернення ОСОБА_1 листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, від 14 серпня 2018 року за №Т-5626/0-4022/0/20-18, надійшла відповідь про необхідність погодження з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні), за для чого слід звернутись до Вербківської сільської об`єднаної територіальної громади для отримання погодження щодо відведення земельної ділянки у власність(а.с.55 Том І).
Не погодившись з такою вимогою, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про оскарження бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій оскаржувала відмову ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у видачі наказу про затвердження проекту землеустрою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року позовні вимоги, зокрема, ОСОБА_1 задоволені та визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, зобов`язано останнє прийняти рішення про затвердження проектів землеустрою ОСОБА_1 , щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України (а.с.56-71 Том І). Рішення суду, ніким не оскаржене, набрало законної сили 09 вересня 2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось, та на підставі наданих ОСОБА_1 вище перелічених документів, ГУ Дрежгеокадастру в Дніпропетровській області видало наказ від 25 лютого 2020 року за №4-2539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 (у редакції, чинній станом на 29.08.2017 року), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Пунктом 7 зазначеного вище Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з підпунктами 31, 50 п.4 вказаного Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи та погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.
Цей Акт був прийнятий на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року за №4-5230/15-18-СГ(а.с.94 Том ІІ).
Зазначений факт має ознаки початку процедури передачі земель державної форми власності у комунальну, однак, 29 серпня 2019 року рішенням Вербківської сільської ради за №5938/VІІскл. «Про виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності розташованих на території Вербківської сільської ради з Акту приймання-передачі від 21 грудня 2018 року», вирішено звернутись до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із Акту приймання-передачі та Наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року за для приведення у відповідність до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад»(а.с.94 Том ІІ).
При цьому колегія суддів відзначає, що передача земельної ділянки у власність фізичних осіб із комунальної власності має іншу процедуру, аніж проведена процедура ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 із державних земель, що, насамперед передбачає у цій справі наявність рішення сільської ради щодо прийняття із державної форми власності землі до комунальної, чого у справі не встановлено.
Разом з цим, як судом першої інстанції, так і колегією суддів встановлено, що позивачем не надавалось доказів порушення прав та законних інтересів ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», натомість, в матеріалах справи міститься нотаріально завірена згода ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава» про те, що воно не заперечує проти передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , підтвердженням сталості його позиції є відсутність звернення з заявами про порушення його прав або законних інтересів.
Також колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо надання у власність ОСОБА_1 іншої земельної ділянки, аніж та земельна ділянка, щодо якої вирішувалось питання адміністративним судом та технічної документації на неї, оскільки як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено, що в адміністративному процесі права ОСОБА_1 щодо певної земельної ділянки не вирішувались, а вирішувалось лише її право на оформлення технічної документації на земельну ділянку за для отримання шляхом безоплатної передачі із державної власності у приватну земельної ділянки без її визначення за кадастровим номером. Необхідно зазначити, що ОСОБА_1 в повній мірі дотримані вимоги діючого на той час земельного законодавства України, як до так і після того як судове рішення набрало законної сили з продовженням початої у 2016 році відповідної процедури.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_1 набуто право власності на спірну земельну ділянку із державної власності з безоплатною передачею у приватну у встановлений законом спосіб та на законних підставах з відповідною державною реєстрацією цього права, у відповідності до ст.26 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як офіційне визнання та підтвердження державою факту такого набуття.
Вказані обставини спростовують твердження позивача щодо незаконності відчуження ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сегеста» спірної земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 30 березня 2020 року, оскільки, в силу ст.ст.316,317,319, 321 ЦК України, власник має на свій власний розсуд розпоряджатись своєю власністю.
При цьому колегія суддів відзначає, що з моменту реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 право позивача, який в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради звернувся до суду з цим позовом, на оскарження дій законного власника земельної ділянки з її відчуження втрачається, як і унеможливлює оскарження подальших дій, зокрема, передачу іншим власником в оренду земельної ділянки третім особам.
Судом першої інстанції зазначалось, що позивачем не надано жодного доказу зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, з чим повністю погоджується і колегія суддів, оскільки апелянтом також відповідних доказів не надавалось і до апеляційної скарги, як і не надавалось доказів навмисного неправомірного переходу до ОСОБА_1 права власності за для такої зміни цільового призначення земельної ділянки.
Наявність порушеного кримінального провадження відносно посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Вербківської сільської ради вказаних доводів не підтверджує та не породжує у цій справі будь-яких преюдиційних обставин та фактів щодо незаконного переходу земельної ділянки від державної форми власності у приватну шляхом її безоплатної передачі фізичній особі, до чого зводиться більшість доводів апелянта в апеляційній скарзі, які колегія суддів до уваги прийняти не може.
Судом першої інстанції зроблені вірні висновки про відсутність правових підстав, в розумінні ст.ст.387,388 ЦК України, для витребування спірної земельної ділянки на користь держави, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення її права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 р.
Верховний суд України неодноразово вказував, що, розглядаючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння, судам слід встановити дійсного власника майна, для чого необхідно дослідити всі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, з урахуванням рівності прав сторін щодо надання доказів та їх дослідження.
Зокрема зазначена позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", Постанові судової палати в цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2776цс-16, у справі № 3-1058гс16 від 23.11.16, у справі № 6-2069цс16 від 30.11.16, у справі № 6-2233цс16 від 21.12.16.
Стала практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року,"Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року,"Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року,"Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Вимога дотримання такого балансу відображена і в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «"Прессос компанія Нав`єра А.О." та інші проти Бельгії».
Разом із тим, факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності, Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. Як зазначено в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Верховний Суд (Касаційний цивільний суд) у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод». З`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна. Слід зазначити, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.
Складовими частинами верховенства права є принципи правової визначеності та пропорційності.
Принцип правової визначеності вимагає, передусім, ясності й однозначності як формулювання, так і застосування правової норми та забезпечення того, щоб правомірні очікування суб`єктів правовідносин щодо наслідків (правового результату) своєї поведінки залишалися передбачуваними.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (пункт 5.4 мотивувальної частини Рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005).
Дотримання принципу правової визначеності з метою збереження стабільності правового регулювання та передбачуваності законодавчої політики повинно враховуватись законодавцем як при прийнятті нових законів, так і при внесенні змін до існуючих законодавчих актів.
Зокрема, це стосується і принципів правового регулювання у сфері земельних правовідносин, які повинні забезпечувати врахування всіх особливостей землі як об`єкта власності Українського народу та суспільних відносин, що виникають у зв`язку з реалізацією громадянами конституційного права власності на землю.
Оскільки як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено порушення визначеної на час виникнення спірних правовідносин законодавчої процедури отримання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення ОСГ, тому відсутні і правові підстави для втручання у право приватної власності особи, що призведе до порушення балансу та рівноваги між інтересом суспільства, територіальної громади та прав особи на майно, яке набуте на законних підставах.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та матеріальні норми права, якими ці правовідносини регулюються, як і висновок, що відповідає застосованим нормам матеріального права, до якого дійшов суд першої інстанції.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Т.І. Биліна
Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта