26.01.2023 Справа № 756/7720/22
Справа № 756/7720/22
Провадження № 2/756/1161/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Діденко Є.В.,

за участю секретаря Агажанової І.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника третьої особи: Дудко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (орган опіки і піклування) про відібрання дитини,

в с т а н о в и в:

12 вересня 2022 року до суду надійшов позов, в якому позивачка просить: відібрати у ОСОБА_3 дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повернути її матері ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований тим, що з 17.07.2010 р. до 18.09.2017 р. сторони перебували у шлюбі, який 18.09.2017 р. рішенням суду був розірваний. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. У зв`язку зі спробами батька самочинно змінити місце проживання дітей, і тому позивачка вирішила врегулювати це питання. Рішенням Вишгородської районної державної адміністрації від 30.01.2018 р., як органом опіки і піклування, визначено місце проживання дітей разом з матір`ю. Проте, у травні 2018 року відповідач самочинно змінив місце проживання дітей. Після цього позивачка подавала заяву в поліцію щодо самоуправства відповідача. В середині травня 2018 року позивачці вдалось повернути сина ОСОБА_6 , однак дочку ОСОБА_7 відповідач не віддав і позбавив контакту з матір`ю. Після цього позивачка звернулась до суду. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2021 р. визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 . Однак, відповідач і це рішення суду не виконав, не повернув дочку матері. Після початку повномасштабної збройної агресії росії, позивачка просила відповідача віддати їй дочку, щоб для безпеки дітей вона могла виїхати з ними за межі України, але відповідач відмовив. Позивачка вказує, що відповідач переховує дитину. 11.07.2022 р. було подано заяву в поліцію щодо встановлення місця перебування малолітньої ОСОБА_4 . У відповіді Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 29.07.2022 р. вказано, що ОСОБА_3 з`явився до поліції, пояснив, що дитину він не переховує. Позивачка вказує, що дочка має проживати з нею.

Ухвалою судді від 14.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 04.10.2022 року.

19.09.2022 року надійшла заява про забезпечення позову, шляхом забезпечення періодичного спілкування позивачки з дочкою ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 21.09.2022 року заяву про забезпечення позову задоволено, зобов`язано відповідача забезпечити побачення і спілкування дитини ОСОБА_4 з матір`ю у спосіб, вказаний в ухвалі суду.

В підготовчому засіданні 04.10.2022 р. долучено до матеріалів справи додаткові докази, подані позивачкою, оголошено перерву до 25.10.2022 р.

В підготовчому засіданні 25.10.2022 р. долучено додаткові докази і заперечення відповідача. Так, у запереченнях відповідач вказує, що він належним чином виконував свої батьківські обов`язки як до, так і після розлучення. Зазначає, що він не був зобов`язаний виконувати рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки вони є дорадчими. У 2018 року саме позивачка почала перешкоджати йому та дочці ОСОБА_7 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 . З цього приводу відповідач звертався до поліції. Крім того, позивачка проявляла до доньки фізичне насильство. Потім відносини налагодились, і вони разом вирішили, що дітям краще проживати з відповідачем, оскільки позивачка тоді почала навчання у ВУЗі. З 01.08.2018 року до 23.02.2019 року діти проживали з відповідачем за домовленістю між сторонами. Позивачка ж влаштувалась на роботу на повний робочий день, дітей забирала рідко. З 23.02.2019 року позивачка уникала можливості для спілкування відповідача з сином під різними приводами, що зафіксовано поліцією з 01.04.2018 по 05.04.2018 р. Після рішення суду від 26.10.2021 р. позивачка не почала налагоджувати спілкування з дочкою. Тільки після початку військових дій, вона вийшла на зв`язок і запропонувала віддати їй дочку, щоб вони поїхали до Львівської області, але в цьому не було потреби, бо відповідач сам з дочкою туди збирався. Дочка продовжувала відвідувати навчання онлайн, та була атестована.

Ухвалою суду від 25.10.2022 р. закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 24.11.2022 року.

24.11.2022 року судове засідання не відбулось через відсутність електропостачання в суді, наступне засідання призначено на 29.11.2022 року.

В судовому засіданні 29.11.2022 року суд заслухав думку дитини, оголошено перерву до 11.01.2022 року.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору у справі.

05.01.2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації подано висновок.

В судовому засіданні 11.01.2022 року заслухано думку спеціаліста-психолога ОСОБА_9 , оголошено перерву до 26.01.2022 року.

В судовому засіданні 26.01.2022 року суд дослідив письмові докази, вислухав пояснення учасників справи.

Так, позивачка і її представник підтримали позов. Позивачка пояснила, що відповідач не виконує рішення суду про визначення місця проживання дочки з матір`ю, і не дає можливості спілкуватись із дочкою. Раніше у них була домовленість щодо виховання дітей, але відповідач одного разу забрав дітей і не віддав, тоді їй довелось звертатись до поліції. Зазначає, що дочці буде краще проживати разом з нею та братом ОСОБА_6 , вона може забезпечити всі необхідні для дочки умови, бажає налагодити з нею відносини.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що дочка сама не бажає проживати разом з матір`ю, крім того, позивачка не дає бачитись із сином ОСОБА_6 . Він не змінював самовільно місце проживання дітей, у них була домовленість.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_10 в судовому засіданні висловила думку, що позов слід задовольнити. Зазначила, що врахування думки дитини не має вирішального значення, і не означає дотримання найкращих інтересів для дитини.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

З 17.07.2010 року по 18.09.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 14.07.2017 року, ОСОБА_11 разом з дітьми проживає у м. Вишгород, сім`я перебуває на утриманні батька ОСОБА_3 , створені необхідні умови для дітей, мати ОСОБА_11 добросовісно виконує батьківські обов`язки.

15.12.2017 року Оболонським УП ГУНП в м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження за фактом завдання тілесних ушкоджень 19.11.2017 року ОСОБА_3 своїй колишній дружині ОСОБА_11 .

В Акті обстеження житлово-побутових умов від 22.05.2018 року, здійсненим за заявою ОСОБА_11 для обстеження умов проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказано, що ОСОБА_7 проживає з батьком. Після розірвання шлюбу батьки домовились спільно вирішувати питання, але мати почала порушувати договір. У листопаді 2017 року ОСОБА_7 повідомила батьку, що мати підіймає на неї руку. Приблизно три тижні тому Давід захворів на КІР, тому мати запропонувала забрати дочку, але на даний час дівчина відмовляється повертатись до матері.

Судовим наказом від 23.05.2018 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформаційної довідки про роботу з психологом від 15.05.2019 р. ОСОБА_11 , мати зацікавлена в справах і планах дітей, намагається у всьому допомогти їм, вимагає від дітей хороших успіхів у всьому, слідкує за їх досягненнями.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про відібрання дитини - залишено без розгляду.

Відповідно до довідок від 15.03.2019, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 навчалась у Школі І-ІІІ ступенів № 225, відвідувала Дитячу школу мистецтв та займалась іноземною мовою.

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 19.03.2019 р., ОСОБА_6 проживає з мамою, а ОСОБА_7 - з батьком та мама цікавиться успіхами дочки, знає проблеми дочки і намагається їх вирішувати, залучивши батька. Вказано за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 з мамою.

Згідно з довідкою Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 19.03.2019 р. № 519/3, ОСОБА_11 зверталась до поліції із заявами від 05.02.2019 р., 22.02.2019 р., зокрема за фактом завдання тілесних ушкоджень.

Відповідно до Інформаційної довідки про роботу з психологом ОСОБА_4 від 25.06.2019 року, вказано, що зі слів дитини, після розлучення вона виявила бажання проживати з батьком та бабусею. З матір`ю і братом бачиться рідко, лише коли батьки можуть знайти спільну мову. Дівчинка хоче, щоб усі жили разом, але дуже сумує за братиком ОСОБА_6 . Конфлікти між батьками вплинули на психоемоційний стан дитини, при розмові про матір дитина замикається. Дитина хоче жити з батьком і братом, але не відмовляється від спілкування з матір`ю.

Згідно з висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.07.2019 року, надано висновок, яким рекомендовано визначити місце проживання дітей з матір`ю.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2021 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили.

Згідно з довідкою ДПС України на адвокатський запит від 12.05.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , державний кордон України не перетинала.

Відповідно до довідки Школи І-ІІІ ступенів № 225 Оболонського району м. Києва від 14.06.2022 р., ОСОБА_4 відвідувала школу. З 24.02.2022 р. на платформах дистанційного навчання не з`являлась і на зв`язок не виходила. Класний керівник повідомила, що дитина з батьком знаходиться за межами області. Дитина атестована з усіх предметів за показниками до 24.02.2022 р.

11.07.2022 року адвокатом позивачки до поліції подано заяву про встановлення місцезнаходження дитини ОСОБА_4 .

Листом від 29.07.2022 р. Оболонським УП ГУНП в м. Києві повідомлено, що зі слів ОСОБА_3 , вони з дочкою після початку воєнних дій виїхали до ОСОБА_12 і там проживали. Матір не цікавилась дитиною і не телефонувала. Дитина атестована з усіх предметів.

Позивачка ОСОБА_1 з 12.03.2021 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 .

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.09.2022 р., ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_6 , сином ОСОБА_14 та чоловіком ОСОБА_13 , в будинку забезпечені всі умови для належного виховання дітей.

Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов від 21.10.2022 р., ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 у двокімнатній квартирі, разом з батьком та бабусею, займає кімнату з бабусею. Стосунки доброзичливі, дитина повідомила, що тепло ставиться до обох батьків, але каже, що жити хоче з батьком і бабусею.

Представник позивачки надані суду акти від 24.09.2022 р., 01.10.2022 р. про те, що відповідач не виконує ухвалу суду про забезпечення позову.

Згідно з Інформаційною довідкою про роботу з психологом ОСОБА_4 від 29.11.2022 р., робота з сім`єю розпочалась в 2019 році за заявою ОСОБА_11 , на той момент в сім`ї відбувались постійні сварки, які супроводжувались побиттям один одного та викликами поліції. У 2022 році ОСОБА_7 проживає з батьком і бабусею, але від матері і молодшого брата не відмовляється. З матір`ю складні стосунки, між ними раніше були конфлікти, тому вона виявила бажання проживати з батьком. Дитина відчуває тривожність через те, що мати хоче забрати її до себе.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування від 27.12.2022 р., рекомендовано суду задовольнити позов ОСОБА_1 .

Згідно з письмовим аналізом інформації від спілкування з дитиною, складеним спеціалістом-психологом ОСОБА_9 , зокрема висловлено думку, що батько залучає дочку до конфлікту з матір`ю, що призводить до психоемоційного напруження дитини, думка батька стає думкою дитини.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_13 (чоловіка позивачки), він згодний на проживання в його сім`ї ОСОБА_4 , добре характеризується за місцем роботи.

В судовому засіданні 29.11.2022 р. було з`ясовано думку малолітньої ОСОБА_4 . Вона повідомила, що проживає разом з батьком і бабусею. З матір`ю у неї колись був конфлікт, бо «мати піднімала на неї руку». Проте, вона хотіла би спілкуватись із матір`ю і молодшим братом, наприклад поїхати до мами на вихідні, але проживати хоче з батьком. Щодо спільного проведення часу зазначила, що з батьком вони ходять по магазинах, а з бабусею дивляться фільми. Загалом, дитина не дуже охоче відповідала на запитання про матір, зазначила, що мати обманула батька, оскільки прийшла на побачення з нею без ОСОБА_6 .

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 СК України, держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити;

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 р., заява № 10383/09, зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З досліджених у справі доказів слідує, що між сторонами у справі склались тривалі конфліктні відносини.

Після розірвання шлюбу діти проживали разом з матір`ю ОСОБА_1 . В кінці 2017 року дочка ОСОБА_7 почала проживати разом з батьком, оскільки у неї з матір`ю відбувся конфлікт, і батько не повернув дочку матері.

Водночас, у цій справі суд не може дійти висновку, що позивачка погано ставилась до ОСОБА_7 , навпаки, як свідчать акти обстеження та висновки психологів, мати піклувалась про дочку і проявляла до неї турботу. Так само, у справі відсутня негативна інформація про відповідача, як батька дитини.

У 2019 році позивачка отримала рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання обох дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з нею, яке відповідач не виконав.

В подальшому, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2021 року було визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили. Вказане рішення відповідачем також не виконано.

Таким чином, існуючими у державі законними механізмами визначено місце проживання обох дітей з матір`ю, і позивачка безумовно має право на виконання такого рішення.

Хоча такий аргумент і є вагомим, у цій справі його необхідно оцінювати у сукупності з іншими доказами. Тому, суд не може погодитись із доводами представника позивачки і органу опіки, що ця справа зводиться лише до обов`язку відповідача виконати попереднє рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Суд зазначає, що дитина вже давно проживає з батьком, з моменту ухвалення рішення суду також минув певний час, і тому у цій справі суд буде надавати оцінку відповідності інтересам дитини повернення її до матері з огляду на пропорційність такого заходу в контексті втручання у право на повагу до сімейного життя.

Перш за все, суд враховує, що протягом тривалого часу мати демонструвала достатню наполегливість у возз`єднанні із дочкою, що підтверджується її численними зверненнями до державних органів.

Суд допускає, що причиною їх розлучення могли бути певні конфліктні ситуації, дочка залишилась у батька, що також ускладнилось конфліктом між самими батьками. Проте, це не свідчить про негативне ставлення матері до дочки, та про неможливість повернення дочки до матері.

Навпаки, з висновків психологів слідує, що дитина не відмовляється від матері і хоче спілкуватись, ще більше вона хоче спілкуватись з братиком ОСОБА_6 . Таку ж позицію дитини висловила і в судовому засіданні.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 висловила думку, що бажає надалі проживати разом з батьком. Проте, суд зазначає, що бажання дитини не є вирішальним при врахуванні її найкращих інтересів. Так, на переконання суду висловлена дитиною позиція продиктована відсутністю достатнього досвіду спілкування з матір`ю протягом останнього часу та побоюваннями щодо зміни способу життя.

Водночас, мати довела, що має належні умови для виховання дочки і бажає налагодити відносини з нею. Суд звертає увагу, що чим довше буде тривати ця невизначеність, тим більше буде втрачатись зв`язок між матір`ю і дочкою.

В свою чергу, відповідач не бажає не тільки добровільно виконувати рішення про визначення місця проживання дитини, але й забезпечувати вільне спілкування дочки з матір`ю. Так, відповідач належним чином не виконав ухвалу суду про забезпечення позову у цій справі.

Враховуючи наведене, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, наявність рішення суду про визначення місця проживання дочки з матір`ю, суд вважає, що з метою возз`єднання дочки з матір`ю та молодшим братиком, налагодження відносин між ними, є пропорційним втручання у право на повагу до сімейного життя та відібрання дочки у відповідача.

Суд розуміє, що такий захід пов`язаний із зміною способу життя дитини, проте суд впевнений, що він буде відповідати найкращим інтересам дитини, а також захистить права матері.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, слід стягнути з відповідача на користь позивач суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити повністю.

Відібрати у ОСОБА_3 дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повернути її матері ОСОБА_1 .

Допустити негайне виконання судового рішення в частині відібрання дитини і повернення матері.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий з бір в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Повне рішення суду складено 06 лютого 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя Є.В. Діденко