Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2023 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Олешко С.С.,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 2008 року і по теперішній час ОСОБА_1 сумлінно сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку. Крім аліментів, ОСОБА_1 також завжди по мірі необхідності надає додаткову фінансову допомогу для утримання сина. За весь період сплати аліментів ОСОБА_1 вчасно виконує свої фінансові зобов`язання. 04.03.2011 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу вони мають двох спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач постійно фінансово підтримує своїх непрацездатних батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які через похилий вік, стан здоров`я (мають онкологічні захворювання та цукровий діабет) та невелику пенсію потребують догляду. В березні 2022 року позивача призвано до ЗСУ. 15 жовтня 2022 року він отримав поранення та на даний час у військовому шпиталі проходить лікування ока (глаукома), щитовидної залози, на що також потрібні кошти.

Таким чином, ОСОБА_1 прохав суд зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.08.2008 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.32-33).

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.66-67).

05 січня 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. Відповідачка в шлюбі не перебуває, протягом усього часу самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства (ІІІ група) та їй протипоказана важка, середнього ступеню важкості фізична праця, робота зі значним психоемоційним напруженням. ОСОБА_2 перенесла дві операції на серці в 1990 та 1998 рр. Вона отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з червня 2022 по листопад 2022 рр. становить 13 800,00 гривень. Її дохід за період із січня 2021 по грудень 2021 рр. становить 64 019,98 гривень, а з грудня 2021 по листопад 2022 рр. 60 041,47 гривень. З 01 вересня 2020 року син ОСОБА_3 навчається в Комунальному вищому навчальному закладі І рівня акредитації «Полтавський базовий медичний коледж». Форма навчання: денна. Строки надання освітньої послуги: з 01.09.2020 по 30.06.2024. Відповідно до пункту 10 Договору № 9 від 21.07.2020 про надання освітніх послуг з навчання та підготовки фахового молодшого бакалавра із спеціалізацією «Лікувальна справа» на базі 9 класів, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 51 200,00 гривень. З огляду на денну форму навчання сина, ОСОБА_2 вимушена орендувати квартиру в м. Полтава, за яку щомісячно сплачує орендну плату в розмірі 3 000,00 гривень та додатково комунальні послуги. Крім того, відповідачка вимушена допомагати своїм непрацездатним батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які через похилий вік, стан здоров`я та невелику пенсію потребують догляду.

ОСОБА_2 зазначає, що позивач не цікавиться життям сина, в додаткових витратах на дитину участі не приймає. Позивач сплачує аліменти нерегулярно, з лютого 2017 року має заборгованість за сплати аліментів, яка станом на 01.12.2022 року становить 5 100,23 гривень. Тому ОСОБА_2 уважає безпідставними твердження позивача про те, що за весь період сплати аліментів він вчасно виконує свої фінансові зобов`язання та завжди по мірі необхідності надає додаткову фінансову допомогу сину.

Як відомо відповідачці, доглядом батьків позивача займається його рідна сестра ОСОБА_10 , яка за фахом є медсестрою. З огляду на призив позивача в березні 2022 року до лав ЗСУ, він не мав можливості фізично здійснювати догляд батьків. З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що його дохід за останні сім місяців становить 486425,51 гривень. ОСОБА_2 указує на те, що багато часу минуло з моменту появи в позивача двох дітей від іншого шлюбу та з моменту виходу його батьків на пенсію, їх захворювання, однак позивач вирішив звернутися до суду з вимогою про зменшення аліментів саме зараз, коли його матеріальний стан покращився.

ОСОБА_2 уважає, що розмір аліментів, що стягується за рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.08.2008 року, відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення в зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей та дружину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження в нього інших дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження надання саме ним фінансової допомоги батькам та понесених витрат на лікування; відсутності в позивача будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також будь-яких доходів (майна) в його працездатної дружини. Долучені позивачем до матеріалів справи медичні документи щодо себе та батьків не підтверджують необхідність понесення ним значних витрат на лікування.

Таким чином, ОСОБА_2 прохала відмовити в задоволенні позову повністю.

18 січня 2023 року від представника позивача адвоката Олешка С.С. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Адвокат Олешко С.С. указує на те, що на разі позивач звільнений з військової служби. Перебуваючи на службі в ЗСУ, позивач дійсно не мав можливості фізично здійснювати догляд за своїми батьками, але водночас підтримував їх матеріально. Наявність заборгованості, як про це зазначає відповідач, не відповідає дійсності та спростовується довідкою від державного виконавця. Дана неузгодженість виникла помилково через несвоєчасне зарахування в грудні платежу на рахунок ДВС. На даний час позивач не має реальної заборгованості по сплаті аліментів на сина.

Представник позивача стверджує, що утримувати сім`ю, трьох дітей, батьків-пенсіонерів та особисто підтримувати власний стан здоров`я потребує на сьогоднішній день значних витрат. Виплати, які позивач отримував у зв`язку з військовою службою, на разі припинені внаслідок звільнення. Після звільнення з військової служби позивач працює на одній із міських АЗС та отримує мінімальну заробітну плату, яка не дозволяє утримувати всіх дітей.

Отже, представник позивача адвокат Олешко С.С. уважає, що є всі достатні підстави для зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/8 частини всіх видів його доходів, а тому прохав задовольнити позов у повному обсязі.

24 січня 2023 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідачка зазначає, що додаткові докази, долучені до відповіді на відзив на позовну заяву, не містять жодного обґрунтування неможливості їх подання у встановлений строк та не можуть бути взяті судом до уваги, відповідно до положень ч.ч. 4, 8 ст. 83 та п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Також ОСОБА_2 стверджує, якщо позивач дійсно працевлаштований на АЗС на мінімальній заробітній платі, то це виключно для сплати аліментів у мінімальному розмірі. Позивач тривалий час отримує основний дохід від надання послуг таксі. При цьому ці послуги надаються позивачем неофіційно (без працевлаштування, без реєстрації ФОП та відповідного виду діяльності), що дозволяє позивачу ухилятися від сплати податків та аліментів у більшому розмірі. Дані обставини підтверджуються реєстрацією позивача у відповідних соціальних групах. Тому стан здоров`я позивача, на яке він постійно скаржиться, дозволяє йому цілодобово керувати транспортним засобом та надавати послуги з перевезення.

Посилаючись на службу в ЗСУ та отримання поранення, позивач приховує дійсні обставини служби та підстави звільнення. Згідно військового квитка, позивач звільнений в запас не через стан здоров`я, а за сімейними обставинами. При цьому «сімейними обставинами» виявилось знаходження на утриманні в позивача трьох неповнолітніх дітей, одному з яких він намагається зменшити аліменти. Крім того, постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2022 року (справа № 233/1906/22) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3 655,00 гривень.

ОСОБА_2 зазначає, що «регулярна та сумлінна сплата аліментів позивачем» спростовується відповідним розрахунком державної виконавчої служби, долученим нею до матеріалів справи. Також наявність постійної заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження підтверджує доданий позивачем до відповіді на відзив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 12.01.2023 року. Зміст доданого позивачем розрахунку викликає сумніви. Так, зокрема, з розрахунку вбачається дата його видачі 12.01.2023. Виникає питання яким чином цей розрахунок потрапив в додатки до відповіді на відзив від 11.01.2023, тобто датованої днем раніше, ніж виданий розрахунок. У розрахунку зазначено, що станом на 01.12.2022 року є переплата зі сплати аліментів на суму 401,11 гривень. Проте даний висновок суперечить таблиці, наведеній в розрахунку, з якої чітко вбачається, що станом на 01.12.2022 року в позивача є заборгованість зі сплати аліментів у сумі 5 100,23 гривень, а не переплата. За грудень 2022 року позивачем сплачено 5 501,34 гривень і з урахуванням вказаної суми державний виконавець дійшов висновку, що є переплата. Однак сума, яка сплачена за грудень, не може враховуватись станом на 01.12.2022 року, а тільки станом на 01.01.2023 року. Тому помилковим є висновок щодо наявності в позивача станом на 01.12.2022 року переплати зі сплати аліментів на суму 401,11 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Олешко С.С. у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позовні вимоги прохали задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні прохала відмовити в задоволенні позову повністю за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.08.2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю. Із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

04 березня 2011 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Від даного шлюбу народилось двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13-14).

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Під зміною матеріального положення розуміється, зокрема, погіршення майнового положення платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Позивач як на підставу зміни розміру аліментів посилається на погіршення його матеріального стану в зв`язку зі зниженням рівня доходів після звільнення з лав ЗСУ, дороговартісним лікуванням органів зору та щитовидної залози внаслідок поранення на військовій службі, фінансовим забезпеченням непрацездатних батьків.

Згідно довідки про доходи (а.с.10), дохід позивача як військовослужбовця за останні сім місяців (березень 2022 по вересень 2022 рр.) становить 486 425,51 гривень. Припинення виплат позивачу внаслідок звільнення з лав ЗСУ не є підставою для зменшення розміру аліментів. Суд враховує, що позивач працевлаштований в ТОВ «Новіс Трейд» та працює помічником оператора заправних станцій. Дохід за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 рр. складає 59 740,16 гривень (а.с.166).

Суд не бере до уваги посилання відповідачки, що позивач надає послуги таксі, оскільки згідно її пояснень, позивач регулярно відвідував батька в лікарні в м. Полтава і давав оголошення про послуги перевезення, щоб взяти пасажирів для відшкодування витрат на бензин.

Позивачем не надано також доказів відсутності в нього на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Крім того, суд не бере до уваги, що позивач має поточну заборгованість у розмірі 5100,23 гривень по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком, виданим Кобеляцьким ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного МУМЮ. При цьому, зі змісту розрахунку вбачається, що позивач сплачує аліменти не кожного місяця, а розмір проведених виплат має різну суму (а.с.116). Це свідчить про неналежне ставлення позивача до виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він утримує своїх непрацездатних батьків, судом відхиляються.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У ході розгляду справи не знайшло своє підтвердження твердження позивача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків. Так, згідно довідки про склад сім`ї від 21.10.2022 року (а.с.6), за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані п`ять осіб, а саме: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_11 , батько ОСОБА_7 , донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 . Проте в судовому засіданні позивач повідомив, що його батько фактично з ним не проживає. Крім того, судом встановлено, що позивач має рідних брата і сестру, які теж фінансово допомагають батькам.

Також позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат на утримання батьків, зокрема, придбання ліків, їжі, одягу, сплати комунальних послуг. Додані до матеріалів справи копії медичних документів (а.с.16-24) лише засвідчують наявність певних захворювань у батьків, при цьому не долучено відповідних медичних призначень на лікування та квитанцій на їх оплату, які б підтвердили значні витрати позивача на лікування своїх батьків.

Крім того, батьки позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є пенсіонерами та відповідно отримують пенсію (а.с.11-12).

Суд наголошує, що обов`язок позивача як сина по утриманню непрацездатних батьків не може бути перешкодою для реалізації та виконання обов`язку по належному, в тому числі матеріальному, забезпеченню батьками своїх неповнолітніх дітей.

Не можуть спонукати суд до зменшення визначеного розміру аліментів посилання позивача на отримання ним поранення під час проходження військової служби, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що факт отримання поранення істотно вплинув на його матеріальний стан та що внаслідок такого поранення він став непрацездатним або обмежено працездатним. Так, долучений до матеріалів справи консультаційний висновок лікаря (а.с.123) лише засвідчує факт звернення позивача до медичного закладу та відповідний поставлений діагноз (міопія середнього ступеню обох очей, складний міопічний астигматизм обох очей, офтальмогіпертенія обох очей). Щодо лікування щитовидної залози позивачем не долучено відповідної медичної документації. Також відповідних медичних призначень на лікування зору, щитовидної залози та квитанцій на їх оплату, які б підтвердили значні витрати позивача на лікування, не подано.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 29.12.2022 року № 4322 «Про підсумки службового розслідування по факту отримання поранення старшого солдата ОСОБА_1 », начальнику медичної служби військової частини наказано скласти довідку про обставини поранення військовослужбовця по мобілізації старшого солдата ОСОБА_1 та направити документи до штатної військово-лікарської комісії для прийняття постанови про причинний зв`язок поранення та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцю (а.с.124-125). Однак суду не було представлено такої постанови.

З військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.126) вбачається, що 13 листопада 2022 року на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 звільнений в запас за сімейними обставинами. Суд критично оцінює пояснення позивача, що він не оформив інвалідності та не звільнився по цій підставі, оскільки цей процес займає значний проміжок часу.

Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо розміру доходу на час призначення аліментів та на теперішній час, що могло підтвердити зміну його майнового стану.

Також позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище відповідачки при зменшенні розміру аліментів з 1/4 частини заробітку позивача до 1/8 частини нададуть їй можливість забезпечити дитині належний життєвий рівень.

Суд враховує, що відповідачка має ІІІ групу інвалідності (а.с.89-90) та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з червня 2022 по листопад 2022 рр. становить 13 800,00 гривень (а.с.91). Дохід відповідачки за період із січня 2021 по грудень 2021 рр. становить 64 019,98 гривень, а з грудня 2021 по листопад 2022 рр. 60 041,47 гривень (а.с.92-93).

Відповідно до договору № 9 від 21.07.2020 року про надання освітніх послуг з навчання та підготовки фахового молодшого бакалавра із спеціалізацією «Лікувальна справа» на базі 9 класів (а.с.94-97), відповідач оплатила навчання сина за шість семестрів на денній формі навчання в Комунальному вищому навчальному закладі І рівня акредитації «Полтавський базовий медичний коледж» на суму 36 500,00 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.98-102,169). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 51 200,00 гривень.

Згідно договору оренди квартири (житлового приміщення) № 1 від 31.08.2022 року (а.с.103-106), в зв`язку з навчанням сина відповідач сплатила орендодавцю ОСОБА_12 орендну плату за користування квартирою в м. Полтава на загальну суму 14 271,38 гривень з вересня 2022 по січень 2023 рр., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.107-111).

З огляду на майновий стан відповідачки, зменшення розміру аліментів на утримання сина, може призвести до недостатності коштів для забезпечення дитині достатнього життєвого рівня.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Позивач посилався на те, що крім сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він утримує ще двох дітей та дружину, внаслідок чого змінився його сімейний та матеріальний стан.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від попереднього шлюбу. Стаття 192 СК України передбачає таку можливість, а не обов`язок суду.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 (справа № 565/2071/19).

Зміна сімейного стану позивача, а саме одруження та наявність дітей від іншого теперішнього шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивач фактично не довів належним чином існування обставин, що мають істотне значення зменшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України.

Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя