Справа № 464/24/22
пр.№ 2/464/243/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2023 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Герасимович А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовомДержавної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованос,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54 225 грн. 21 коп. та 2270 грн. понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.05.2006 між ТзОВ Банк «Фінанси і Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір № 88-4.4. відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 49 500 доларів США, з оплатою 15 % річних з кінцевим строком повернення 30.01.2017, позивальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості. Відповідно до умов договору нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів. Нарахування процентів проводиться по методу «Факт/360». 17 вересня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова винесено рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 1 200 320 грн. 68 коп. заборгованості, вказане рішення набрала законної сили. 11 лютого 2015 року між банком та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього кодексу. Просить стягнути з відповідача заборгованість за сумою компенсаційних платежів в розмірі 54 225 грн. 21 коп. та 2270 грн. понесених судових витрат.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вважає, що позивач просить стягнути 3% річних за період від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту. Проте, оскільки, судом відмовлено в задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних у справі, що розглядається були нараховані на вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц. Крім того, позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавленої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних витрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавленої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Просить застосувати правовий висновок викладений у постанові КЦС від 23.11.2022 № 285/3536/20 та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, однак з огляду на поданий представником відповідача відзив до позовної заяви, суд вважає за можливе, розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 88-4.4 відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в сумі 49 500 доларів США, з оплатою 15 % річних з кінцевим строком повернення 30.01.2017. Додатковим правочином № 1 від 23 серпня 2006 року розмір кредиту було збільшено до 74 000 доларів США та змінено графік зниження розміру заборгованості.

11 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за умовами якого позивач набув прав вимоги до відповідача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Із розрахунку суми компенсаційних платежів вбачається, що відповідачу нараховано 54 225 грн. 51 коп. 3% річних від простроченої суми боргу за період з 22.11.2018 по 22.11.2021.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 вересня 2009 року позивачу відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 88-4.4 від 35.05.2006 з підстав сплаву строку позовної давності. Постановою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 вересня 2009 року залишено без змін, відтак, таке набрало законної сили.

Аналіз частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 Цивільного кодексу України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 Цивільного кодексу України України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Натуральним зобов`язання є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Пункт 4 частини першої статті 602 Цивільного кодексу України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2019 року у справі № 285/3536/20. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, кредитор може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Проте, враховуючи те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.09.2020 відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а зазначені у позові суми нараховані на задавнену вимогу, враховуючи вищенаведені правові висновки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча