25.01.2023 Єдиний унікальний номер 205/7733/22
Провадження № 2/205/212/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності,-

ВСТАНОВИВ:

15.11.2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі доручення про надання безоплатної правової допомоги діє адвокат Пономаренко О.О., звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності та честі, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 під час його допиту 25.06.2021 року в якості свідка у справі № 932/11569/20 щодо того, що позивач зв`язувався із сумнівними особистостями і влазив у якісь «халепи», перебував на утриманні своєї матері, мав її карточку та йому не можна було довірити квартиру, бо він її «профукає»;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію шляхом оголошення ОСОБА_3 на найближчому судовому засіданні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №932/11569/20, яке відбудеться після набрання судовим рішенням законної сили, наступного тексту спростування: «у справі №932/11569/20 під час мого допиту 25.05.2021 року у якості свідка мною ОСОБА_2 озвучувались недостовірні та не правдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він зв`язувався із сумнівними особистостями і влазив у якісь «халепи», перебував на утриманні своєї матері, мав її карточку та йому не можна було довірити квартиру, бо він її «профукає».

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що даний позов не може бути прийнятий до провадження та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 6 статті 187 ЦПК України встановлено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вимог вказаної ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було постановлено ухвалу 17.11.2022 року та повторно 29.12.2022 року, якою зобов`язано Державну міграційну службу України надати відомості про зареєстроване місце проживання/перебування відповідача ОСОБА_2 .

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби за №6.2-106/23 від 04.01.2023, поштовою кореспонденцією надійшло інформаційне повідомлення, зареєстроване в канцелярії суду вх. №1919 від 24.01.2023 року на виконання ухвали суду щодо надання інформації ОСОБА_4 , яким повідомлено, що зазначені відомості стосовно ОСОБА_2 , зокрема відсутність дати та місця його народження, не дають змогу його ідентифікувати та, як наслідок, здійснити перевірку згаданої особи за наявними обліками ДМС (абз. 4).

З цього приводу слід зазначити, що у даній позовній заяві щодо даних відповідача за позовом ОСОБА_2 , відомості про дату та місце його народження не зазначені, як і не міститься таких відомостей у інших матеріалах доданих до позову, при цьому у самому позові вказано лише наступну адресу відповідача у складі учасників справи, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Дана позовна заява не містить підстав для її розгляду в порядку виключної підсудності визначених у ст. 30 ЦПК України.

Разом з тим, за положеннями альтернативної підсудності визначеної в ч. 9 ст. 28 ЦПК України, передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Також, ч. 10 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Положення статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначають наступне.

Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Позивач не надає доказів підстав для розгляду данного позову у вказаному вище порядку, що перешкоджає суду для визначення територіальної юрисдикції даної позовної заяви за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська та відкриття провадження у справі, так і позбавляє можливості виконання інших процесуальних обов`язків, як то направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, судових викликів, процесуальних рішень по справі, тощо.

Крім того, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2022 року, таким чином, при визначенні розміру судового збору застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 рік, який згідно положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», становив 2481 гривні. Таким чином, судовий збір за звернення до суду з даним позовом буде становити 992 грн. 40 коп.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Позивачем судовий збір не сплачено. При цьому, у розділі позову «Щодо звільнення позивача від сплати судового збору зазначено, що пільг визначених ст. 5 Закону, позивач не має. Разом з тим, зазначено що у відповідності до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору, зокрема у відповідності до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 цього Закону, якщо сума судового збору перевищує 5 % сукупного річного доходу позивача. Та зазначено, що згідно довідок з пенсійного фонду, податкової служби та управління соціального захисту, позивач взагалі не отримував жодного доходу за період з серпня 2021 року по серпень 2022 року. З посиланням на положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, просить звільнити позивача від сплати судового збору за подання даного позову.

Згідно ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 29 Постанови №10, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Обставини для звільнення або відстрочки від сплати судового збору повинні бути виключними та такими, що обумовлюють необхідність у звільнені.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце лише за наявності виключних обставин.

Згідно наданих позивачем до позовної заяви, на доведення підстав його звільнення від сплати судового збору, відомостей зазначених у Довідці № 707 від 05.10.2022 року за підписами начальника та головного спеціаліста відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ОСОБА_1 станом на 26.08.2022 рік не перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії відповідно до Законів України від 09.07.2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсії за період з 05.10.2021 по 05.10.2022 не проводилась.

Згідно наданих позивачем відомостей зазначених у Довідці №882 від 04.10.2022 року та Довідці № 881 від 04.10.2022 року виданих Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Чечелівському районі ОСОБА_1 РНОКПП: АДРЕСА_2 , не отримує жодних видів соціальної допомоги за даною адресою у період з 01.10.2021 р. до 30.09.2022 р., субсидію на житлово-комунальні послуги не отримував.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 04.10.2022 рік №0466-22-06383 виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2022 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня. Разом з тим, відсутність інформації у Державній податковій службі про доходи ОСОБА_1 , не означає, що позивач таких доходів не має, враховуючи і те, що як вбачається із доданого позивачем Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.01.2016 року підприємницька діяльність ОСОБА_1 була припинена, а отже, позивач не зобов`язаний подавати фінансову звітність як фізична-особа підприємець.

Згідно Податкового кодексу України, доходами також визнаються:

14.1.54. дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів; и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);

14.1.55. дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Проте, матеріали справи не містить посилань та доказів того, до позивач не має інших доходів, крім неотримання пенсійних виплат, соціальної допомоги та субсидії на житлово-комунальні послуги, які визначені вказаними положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. (Заява № 28249/95), суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Слід вказати і на те, що п.п. 50, 52 рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 р. (заява №68490/01) вказано, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v.Poland» від 26.07.2005 р.; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v.Poland» від 26.05.2005 р.

Таким чином, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок, у тому числі, щодо звільнення позивача від сплати судового збору, при цьому, у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих доказів щодо її майнового стану.

Виходячи із зазначених вище положень законодавства та наданих доказів на доведення неотримання позивачем пенсійних та соціальних витрат, субсидії на житлово-комунальні послуги та відсутність у Державній податковій службі відомостей про доходи позивача за 1-2 квартал 2022 року, на думку суду не можуть вважатися відомостями про всі наявні у позивача доходи та беззаперечними доказами про відсутність інших доходів у позивача.

З огляду на вказане, з наданих до позову доказів, судом не встановлено визначених законодавством підстав вважати, що розмір річного доходу позивача є меншим за визначений в п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», або наявні інші підстави визначені Законом для звільнення позивача від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом, а отже, і органів державної влади.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, позивач як сторона у справі має виконувати встановлений законодавством обов`язок сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про звільнення його від сплати судового збору за звернення до суду з позовом за підстав на які він посилається у позові.

Таким чином виходячи з зазначених вище вимог законодавства щодо сплати судового збору за звернення до суду з позовом про захист честі та гідності фізичної особи немайнового характеру, позивачу, слід сплатити судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з цим, в разі наявності визначених законодавством підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, останній не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням надавши відповідні докази.

Відповідно до положень ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає на недоліки та строк для їх усунення.

У зв`язку з зазначеним, вважаю необхідним залишити без руху дану позовну заяву, надавши позивачу строк, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення встановлених недоліків.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення визначених в ухвалі недоліків.

Роз`яснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва