ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1026/23 Справа № 211/7282/20 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/7282/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року, ухваленого у складі судді Середньої Н.Г., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ФОП ОСОБА_4 та просив суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку в розмірі 70 172,15 грн. та моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн., посилаючись на вину ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді, власником автомобіля якого є відповідач, внаслідок чого позивачу завдано збитків. В обґрунтування вимог зазначено, що 20.08.2020 приблизно о 08-50 годині ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ-2102 н.з. НОМЕР_1 на регульованому перехресті проспекту Гагаріна, виконуючи маневр лівого повороту на вулицю О. Васякіна при включеному зеленому основному сигналі світлофора, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_2 , який у цей час рухався прямо у зустрічному напрямі через вказане перехрестя. Внаслідок ДТП вказані автомобілі зазнали значних механічних пошкоджень, водій ОСОБА_1 був травмований. Постановою суду від 19.10.2020, яка залишена в силі, визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В ході розгляду справи ОСОБА_3 підтвердив, що перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 на посаді адміністратора телекомунікаційних систем, надавши посвідчення № 22, та здійснював керування транспортним засобом ВАЗ-2102 н.з. НОМЕР_1 під час виконання трудових обов`язків, що підтверджується в тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи позивач заявлені вимоги уточнив, вказавши відповідачем замість ФОП ОСОБА_4 - ФОП ОСОБА_2 з огляду на отриману інформацію з ГУ ДПС України у Дніпропетровській області щодо роботодавця ОСОБА_3 , винного у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 20 серпня 2020 року.

Згідно висновку експерта, сума матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_2 складає 200 172,15 грн. Страхова компанія відповідно до полісу сплатила йому страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн. відповідно до максимального ліміту страхової відповідальності, невідшкодований збиток становить 70 172,15 грн. Вказану суму, а також моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я та пошкодженням цінного майна в сумі 25 000,00 грн., просить стягнути з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий дорожньо-транспортною пригодою в сумі 70 172 гривні 15 коп. та моральну шкоду в сумі 3 000 гривень 00 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вказала, що автомобіль, на якому ОСОБА_3 скоїв ДТП, ніколи не перебував на балансі підприємства та жодних договорів на оренду вищезазначеного автотранспортного засобу з ФОП ОСОБА_2 не укладалось. Він не є службовим і не міг слугувати для виконання службових обов`язків 20.08.2020 року о 08 год. 50хв. Крім того, робочий день на підприємстві починається з 09 годин. Власник цього автомобіля невідомий. транспортні засоби, які б перебували на обліку у відповідача, взагалі відсутні. Згідно з поясненнями представника ОСОБА_3 він у час скоєння ДТП рухався на своє робоче місце, що не є виконанням службового завдання. Крім того, у подальшому надала клопотання про долучення доказу, а саме листа з ТСЦ МВС №1248 від 15 жовтня 2022 року, згідно якого жодного автомототранспортного засобу за період з 2019 року та раніше на відповідача не зареєстровано, а автомобіль ВАЗ-2102, номерний знак НОМЕР_1 належить іншій особі.

Представником позивача ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення, оскільки рішення суду є законним, обґрунтованим, та відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що фактична передача транспортного засобу разом з реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття у такій спосіб автомобіля. Представник ОСОБА_3 надав пояснення щодо передачі йому транспортного засобу та реєстраційного документу на нього саме ФОП ОСОБА_2 для виконання службових обов`язків. Крім того, зазначив, що під час скоєння ДТП водій ОСОБА_3 вже виконував службове завдання та рухався на спірному автомобілі у службових цілях. При цьому не впливає, в який час було завдано шкоди, в службовий чи неслужбовий час. Крім того, заперечує проти долучення до матеріалів справи нового доказу, оскільки він поданий з порушенням норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_2 .

20 серпня 2020 року о 08-50 годині сталася дорожньо-транспортна пригода, в тому числі за участю автомобіля позивача Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 ,

Позивачу пошкодженням його автомобіля спричинено матеріальні збитки, на підтвердження яких ОСОБА_1 надано до суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № Д10/09/20 по визначенню збитків, складеного судовим експертом 10 вересня 2020 року.

Відповідно до висновків експерта, сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_2 в цінах на дату 31.08.2020 складає 200 172,15 грн.

На підставі полісу № ЕП 200758956 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль позивача було застраховано та ОСОБА_1 в межах передбаченого полісом ліміту страхового відшкодування виплачено 130 000,00 грн.

Відповідно до повідомлення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28.05.2021 року №31654/6/04-36-24-06 ОСОБА_3 в період з 02.09.2019 по 22.10.2020 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 не спростовано того факту, що її працівник ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди мав право користування автомобілем ВАЗ-2102 н.з. НОМЕР_1 , який, як не заперечується відповідачем, належить підприємству. При цьому незалежно від того, чи він ним володів як адміністратор комунікаційних систем, чи як виконувач обов`язки бригадира, доказів того, що ОСОБА_3 будучи працівником підприємства, незаконно ним користувався чи користувався не в робочих цілях (акти, розпорядження про винесення догани з цієї підстави, тощо), відповідачем до суду не надано.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17, від 25.07.2018 у справі №914/820/17, від 21.08.2020 у справі №905/1391/19.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду щодо того, що саме ФОП ОСОБА_2 є особою, відповідальною за завдану при ДТП шкоду, не заснований на належному встановленні, відповідно до вимог процесуального законодавства, обставин які мають значення для правильного вирішення справи, та дослідженні усіх зібраних у справі доказів.

Так, вбачається, що ОСОБА_3 у спірний період дійсно перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

Однак апеляційний суд зазначає, що протягом розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 надавав суперечливі дані щодо обставин, за яких було скоєно ДТП, зокрема у поясненнях від 16.10.2020 року також зазначав, що на момент скоєння перебував у трудових відносинах та виконував трудові обов`язки з ФОП ОСОБА_4 .

При цьому у матеріалах справи відсутні дані, щодо того, хто є власником автотранспортного засобу, яким заподіяно шкоду. Відповідно до полісу №ЕР200758956 страхувальником ВАЗ-2102 н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_8 .

Відповідачем було надано листа з ТСЦ МВС №1248 від 15 жовтня 2022 року, згідно якого жодного автомототранспортного засобу за період з 2019 року та раніше на відповідача не зареєстровано, а автомобіль ВАЗ-2102, номерний знак НОМЕР_1 належить іншій особі.

Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передачі відповідачем ФОП ФОП ОСОБА_2 третій особі ОСОБА_3 автомобіля ВАЗ-2102 н.з. НОМЕР_1 для виконання певних робіт, як про це зазначає у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні відомості щодо власника спірного автомобіля.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Апеляційний суд зазначає, що, зазначивши, що ДТП відбулось з вини ОСОБА_3 , позивач належними та допустимими доказами не довів, а суд належним чином не дослідив факт приналежності спірного автомобіля відповідачу, а також факт виконання ОСОБА_3 під час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків з відповідачем, що дозволило б дійти висновку про те, що саме відповідач ФОП ОСОБА_2 відповідно до ст.1172 ЦК України повинна нести відповідальність за завдану шкоду. Сам лише факт того, що ОСОБА_3 у спірний період перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 не є достатньою підставою для покладення на останню обов`язку з відшкодування шкоди.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з цим рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір» апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача суму судового збору у розмірі 1427,58 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги, у розмірі 1427 (тисяча чотириста двадцять сім) грн. 58 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв