Номер провадження: 22-ц/813/3798/23 Головуючий у 1-й інстанції: Пучкова І.М.
Єдиний унікальний номер судової справи:520/3620/18 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Полікарпової О.М.,

секретар Куріньова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Пучкової І.М., зі складенням повного тексту судового рішення 21.09.2022 року у справі №520/3620/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у загальному сумісному майні та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності.

Позовну заяву мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за заповітом від 29.06.1982 року, він є власником 7/18 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 є власником 2/9 частини зазначеного будинку згідно договору дарування, а ОСОБА_3 на праві власності належить 7/18 частин спірного будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину.

Посилаючись на те, що виділити 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які належать ОСОБА_2 в натурі не можливо, що підтверджується висновком судового експерта №023/2018 від 08.02.2018 року,

з посиланням на те, що відповідачка фактично не проживає у спірному будинку, позивач у порядку ст.365 ЦК України просив суд припинити право власності ОСОБА_4 на 2/9 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 33,8 кв.м., розташованої на земельній ділянці площею 515,0 кв.м.; визнати за ним право власності на 2/9 частини вказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, що переглядається в апеляційному порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що припинення права власності

ОСОБА_2 на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та інтересам її малолітніх дітей, тобто покладе на неї індивідуальний та надмірний тягар, а задоволення позову не буде пропорційним визначеним цілям, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд також констатував відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження неможливості спільного володіння і користування сторонами житловим будинком, тобто відсутності однієї із законодавчо-визначених підстав для задоволення позовних вимог, закріпленої у п.3 ч.1 ст. 365 ЦПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач

ОСОБА_1 , оскаржив його в апеляційному порядку, подавши скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким його позовну заяву задовольнити, стягнути з відповідачки судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам її малолітніх дітей є помилковими, оскільки судом не враховано, що:

- частка, яка належить відповідачці є незначною і не може бути виділена в натурі;

- спільне володіння і користування майном є неможливим, внаслідок неприязних відносин між сторонами;

- у власності відповідачки є інша нерухомість, а саме ОСОБА_2 належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Відповідачці буде виплачена визначена експертом сума вартості 2/9 частин житлового будинку в розмірі 118650 грн.

Наголошує на тому, що відповідачка ОСОБА_2 спільним будинком не користується, будь-яких витрат на його утримання не несе.

Позиція відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.

Апеляційний розгляд.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Домбровської М.А. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Адвокат Сендик О.О., який діє від імені відповідачки ОСОБА_2 надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що сторона відповідача не отримувала ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою, тим самим була позбавлена можливості подати відзив на апеляційну скаргу.

У задоволенні зазначеного клопотання представника відповідачки, колегією суддів відмовлено, оскільки наявні у матеріалах справи відомості спростовують твердження представника відповідачки, та свідчать про те, що копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою, а також судовими повістками у справі, були надіслані на електронну адресу адвоката, з якої представник веде листування з апеляційним судом.

Відтак, обставини, якими адвокат мотивував подане клопотання не знайшли свого підтвердження, а тому і не можуть бути визнані підставами для відкладення розгляду справи.

Згідно із приписами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок, літ. «А», з господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві спільної часткової власності: позивачу ОСОБА_1 та третій особі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 у розмірі по 7/18 частин кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 29.06.1982 року, за реєстровим номером 3-4722; а також ОСОБА_6 у розмірі 2/9 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.1982 року, за реєстром №3-5524.

На підставі договору дарування від 02.06.2006 року, відповідачка у справі ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 ) отримала від ОСОБА_6 у власність 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та складається в цілому з однієї житлової будівлі 33,8 кв.м житлової площі, що зазначена в схематичному плані літерою «А», з будівлями та спорудами, що зазначені літерами» «Г» - вбиральня, №1-7 - огорожа, І- мостіння, що розташовані на земельній ділянці, розміром 515 кв.м. (т.1 а.с. 25).

Згідно висновку експерта №023/2018 року від 08.02.2018 року, частина домоволодіння, що належить відповідачці, а саме 2/9 частки житлового будинку є незначними, виходячи з розміру будинку під літ «А» на час укладення договору дарування у 2006 році, співвласникові ідеально належить 12,6 кв.м., загальної площі будинку, що значно менше площі, яка є необхідною для облаштування самостійної квартири відповідно до вимог БДН В.2.2-15-2005 (22 кв.м). Виділити 2/9 частини житлового будинку з надвірними спорудами в натурі технічно не надається можливим. Експертом також зазначено, що ринкова вартість зазначеної частини домоволодіння на час проведення експертного дослідження експертом визначено у розмірі 118650 грн. (4375 дол. США) (т.1 а.с. 7-16).

Відповідно до банківської квитанції, позивач перерахував на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області 118650 грн.

З матеріалів справи також слідує, що відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (1/3 частка) належить квартира АДРЕСА_2 , загальна площа якої становить 29 кв.м. (т.1 а.с. 118).

Також із матеріалів справи вбачаєть,що відповідачка ОСОБА_2 є матірю двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т.1 а.с. 122,123).

Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України регламентовано, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із приписами ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За положеннями ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі N 754/16751/18 (провадження N 61-10039св21) зроблено висновок, що: "аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України ("таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї") перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи".

У справі, що переглядається, судом першої інстанції установлено наявність передбачених пунктами 1,2 частини першої статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідачки на частку в спільному майні, оскільки така частка є незначною та не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірного житлового будинку.

Поряд з цим, суд першої інстанції підставно констатував те, що доказів неможливості спільного володіння і користування майном, на що посилається позивач, матеріали справи не містять.

Відтак, мотиви позивача щодо відсутності можливості спільно володіти і користуватися майном з відповідачкою, носять характер припущень.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом факту непроживання відповідачки в спірному будинку та її фактичне місце проживання за відмінною адресою, від місця знаходження спільного з позивачем майна, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі місце проживання відповідачки за іншою адресою, не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї.

Аргументи позивача щодо наявності у відповідачки на праві власності іншого житла, а саме належності ОСОБА_2 1/3 частки квартири

АДРЕСА_2 , судом першої інстанції були враховані під час розгляду справи і вмотивовано відхилені судом, з висновками якого погоджується і апеляційний суд.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 від загального обсягу площі вищевказаної квартири, що становить 29 кв.м. належить лише 1/3 частка у праві, тобто відповідачка і у даному випадку є власником тільки певної частини майна, тобто не є одноосібним (самостійним) власником іншого житла, тоді як на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, і сукупність зазначених обставин, підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні спору у даній справі.

За таких обставин, припинення права власності ОСОБА_2 на належне їй спільне з позивачем майно завдасть істотної шкоди інтересам не тільки самій лише відповідачці, а й членам її сім`ї, зокрема двом малолітнім дітям, що є безумовною, самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що відповідачка не несе будь-яких витрат на утримання майна, не є підставою для припинення її права власності на 2/9 частини у спірному будинку. Питання щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення, зважив на доводи позивача, надав їм належну правову (юридичну) оцінку, будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення, відповідно до ст.376 ЦПК України, апелянтом не наведено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року без змін.

Повний текст постанови складено 20.01.2023 року.

Керуючись ст.374,375,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

О.М. Полікарпова