Справа № 472/605/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2023 року смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Тустановського А.О.,
при секретарі Щербини О.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною,
07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 червня 1999 року він як член біржі, за результатами біржових торгів придбав у члена біржі ОСОБА_2 , інтереси якого на підставі довіреності представляла ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 , про що між ними було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна (надалі Договір), зареєстрований в Вознесенській філії Південної товарної біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 0186 від 11 червня 1999 року.
Відповідно до Договору він придбав у власність житловий будинок А жилою площею 22,1 кв. м., літню кухню Б, тамбур б, сарай В., погріб п/д, вбиральню Н, сарай О, сарай К, сарай Л. споруди № 2-6, вартістю 9 583 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривень (п. 2 Договору).
16 серпня 1999 року на підставі цього Договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації йому було видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбаний житловий будинок зареєстрований і належить йому на праві особистої власності.
До нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору він не звертався, оскільки в договорі купівлі-продажу зазначалось, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
В теперішній час він має намір продати цей будинок, у зв`язку з чим звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу. Але нотаріус, вивчивши наявні у нього документи, 01 листопада 2022 року № 96/01-16 надала йому письмове роз`яснення про те, що відсутність нотаріального посвідчення укладеного між ним та відповідачем договору купівлі продажу житлового будинку перешкоджає покупцеві набути право власності на придбаний будинок та як наслідок цього позбавляє його права розпорядитися купленим будинком.
За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості розпорядитись належним йому майном, а тому звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку від 11 червня 1999 року, який був зареєстрований Вознесенською філією «Південної товарної біржі» за № 0186 та зареєстрований Веселинівською філією Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 1999 року за реєстровим номером 186, згідно якого він придбав у ОСОБА_2 , цілий житловий будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22.11.2022 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримав та просить суд задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та направлено на його адресу судову кореспонденцію, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
07.02.2023 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 11 червня 1999 року позивач ОСОБА_1 , як член біржі, за результатами біржових торгів придбав у члена біржі ОСОБА_2 , інтереси якого на підставі довіреності представляла ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 (Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 3650 Веселинівський район ліквідовано, а Веселинівську селищну раду, до складу якої входить селище міського типу Веселинове, віднесено до Вознесенського району Миколаївської області) району Миколаївської області, про що між ними було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна (надалі Договір), зареєстрований в Вознесенській філії Південної товарної біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 0186 від 11 червня 1999 року. (а.с.9) .
Відповідно до Договору він придбав у власність житловий будинок А жилою площею 22,1 кв. м., літню кухню Б, тамбур б, сарай В., погріб п/д, вбиральню Н, сарай О, сарай К, сарай Л. споруди № 2-6, вартістю 9 583 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривень (п. 2 Договору).
Згідно з умовами Договору він підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації за місцем знаходження нерухомості, (п.8), та зареєстрований в Вознесенській філії Південної товарної біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 0186 від 11 червня 1999 року та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає (п.11).
16 серпня 1999 року на підставі цього Договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності та видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким: «Жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі Договору № 0184 купівлі продажу від 11.06.99 р. та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 186». (а.с. 10).
В теперішній час позивач ОСОБА_1 має намір продати цей будинок, у зв`язку з чим звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Болгарчук О.Ф.. Але нотаріус, вивчивши наявні у нього документи, 01 листопада 2022 року № 96/01-16 надала йому письмове роз`яснення про те, що відсутність нотаріального посвідчення укладеного між ним та відповідачем договору купівлі продажу житлового будинку перешкоджає покупцеві набути право власності на придбаний будинок та як наслідок цього позбавляє його права розпорядитися купленим будинком та рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду (а.с. 11).
Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 11.06.1999 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року
Так, частиною 2 ст. 9 ЖК України передбачалося, що «Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України».
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні.
Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торгівельних операцій.
Статтею 2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю продаж, поставку та обмін товарів, допущених для обігу на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, одним з правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, визначала Договори купівлі продажу, міни, зареєстровані біржею (п. 9 Додатку № 1).
Пунктом 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства України від 18 червня 1994 року № 18/5, прямо передбачалося, що право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено договором купівлі продажу, зареєстрованим на біржі.
За такого вбачається, що реєстрація Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі продажу, зареєстрованого Вознесенською філією Південної товарної біржі, (а не посвідченого нотаріусом), станом на серпень 1999 року не суперечила чинному на той час законодавству.
З досліджених судом доказів встановлено, що дійсно сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі продажу, а саме позивач прийняв зазначене майно та документи, сплатив ОСОБА_2 за житловий будинок грошові кошти та користується ним по теперішній час.
Таким чином, враховуючи те, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та частково виконали взяті на себе зобов`язання, однак відповідач ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, договір купівлі-продажу житлового будинку необхідно визнати дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 19, 76, 263-265, 274, 279, 280, 288-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною - задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі продажу від 11 червня 1999 року, який був зареєстрований Вознесенською філією «Південної товарної біржі» за № 0186 та зареєстрований Веселинівською філією Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 1999 року за реєстровим номером 186, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , придбав у ОСОБА_2 , цілий житловий будинок АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.