РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рождественська Лілія Петрівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна,
встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рождественська Лілія Петрівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна, у якому просить:

-визначити частки в спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 між сторонами по справі у рівних частках;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи позов покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 31.10.1996 року №210563, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, та технічного паспорту на приватизовану квартиру від 15.10.1996 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .Позивач виявила бажання розпорядитись належною їй часткою.
Ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 12.12.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити позов.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяви про визнання позову. Розгляд справи просили провести за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Суд постановив розгляд справи провести за відсуності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 31.10.1996 №210563, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, та технічного паспорту на приватизовану квартиру від 15.10.1996 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, належить квартира АДРЕСА_1 .
Вказане стверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.01.2023, копією технічного паспорта.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1996, сторонам на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка приватизована згідно зі Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими позивач обґрунтовує свої вимоги, враховуючи визнання відповідачами позову, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За наведених обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 2861,18 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити частки в спільній сумісній власності у квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних частках.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2861 гривню 18 копійок, з кожного в рівних частинах.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 січня 2023 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя Мигаль Г.П.