КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №377/17/22 Головуючий у 1 інстанції: Бабич Н.С.
провадження №22-ц/824/3261/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року позивач - МТСБУ в особі представника за довіреністю Батенко Є.Г. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якій, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, посилаючись на статті 12, 14, 526, 1166, 1187 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 174 328 грн, а також судові витрати по оплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 квітня 2018 року о 22 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_1 , рухаючись по автодорозі «Славутич - Якір», керуючи транспортним засобом «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на тварину, внаслідок чого пасажир ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

В порушення вимог п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до ст.27, п.36.2 ст.36, п. 39.1 ст.39, п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України №1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України після повідомлення потерпілою особою про настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди та надання необхідних документів, передбачених ст.35 Закону України №1961-ІV, визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі.

З огляду на ч.2 ст. 1187, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1191 ЦК України та ч.2 ст. 38 Закону України № 1961-ІV, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то він зобов`язаний в порядку регресу відшкодувати позивачу завдану шкоду в розмірі 174 328 грн, яка з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, складається з: 67 014 грн (ст.27.3 Закону України №1961-ІV ), 40 300 грн (ст.27.4 Закону України № 1961-ІV), 67 014 грн (ст.27.3 Закону України №1961-ІV).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 174 328 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 614 грн 92 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що позивачем було сплачено ОСОБА_3 (батьку малолітньої ОСОБА_4 , яка є дочкою загиблої) та ОСОБА_5 (матері загиблої) страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_2 , на загальну суму 174 328 гривень.

Щодо вказаного розміру страхового відшкодування, та права осіб, яким воно було виплачено, на отримання такого відшкодування заперечення у відзиві відсутні та від представника відповідача у судовому засіданні не надходили.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювана шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювана шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія незабезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо доводів представника відповідача про наявність під час ДТП обставин непереборної сили суд зазначав наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювана шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювана шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Як вже зазначалося судом, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювана шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №342/709/20 (провадження №61-11129 св21).

Як видно з мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження № 0000074 від 29 грудня 2019 року, встановлено, що 28 квітня 2018 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HОNDAСВ 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , в 3-х кілометрах від міста Славутича Київської області, допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, відкритого перелому краю виличної кістки. ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм ОСОБА_2 померла в лікарні. Висновок про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних під час проведення досудового розслідування, зокрема на підставі висновку експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 року судової автотехнічної експертизи.

Як вбачається з висновку експерта №12-1/2177 від 04 листопада 2019 року судової автотехнічної експертизи, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій мотоцикла «HОNDA СВ 400 FF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 12.3 ПДР України; швидкість руху мотоцикла «HОNDA СВ 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (80...90) км/год (згідно вихідних даних, а саме показань відповідача) відповідала безпечній швидкості руху транспортного засобу при видимості елементів проїзної частини з робочого місця 100 м (згідно вихідних даних); у момент виходу тварин на проїзну частину в умовах виникнення ДТП об`єктивно не міг виявити тварину з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини з робочого місця водія ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях відповідача, як водія мотоцикла «HОNDAСВ 400 FF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам пунктів: 12.2; 12.3 ПДР України не вбачається. В причинному зв`язку з настанням досліджуваної ДТП є для відповідача виникнення небезпеки для руху на відстані меншій, ніж зупиночний шлях керованого ним мотоцикла в умовах виникнення ДТП.

Отже, судом встановлено, що ДТП відбулася за обставин, коли ОСОБА_1 ,, рухаючись на мотоциклі «HОNDA СВ 400 БР», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

З огляду на викладене, суд не погодився з доводами представника відповідача про те, що відсутність у ОСОБА_1 технічної можливості уникнути наїзду на тварину є непереборною силою.

Вказував, що не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача в обґрунтування вказаних доводів і на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 (провадження №61-4281 св19), тому що в даній постанові, залишаючи касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки судами, на відміну від встановлених судом обставин у цій справі, було встановлено в діях потерпілого порушення вимог пункту 4.8 Правил дорожнього руху України, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому було заподіяно шкоду.

Таким чином, враховуючи відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд дійшов висновку про те, що ДТП, яка сталася 28.04.2018 за участю ОСОБА_1 як водія мотоцикла «HONDA СВ 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої пасажир ОСОБА_2 померла, є страховим випадком, а тому в МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану транспортним засобом, водій якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, що пов`язана зі смертю потерпілої, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 174 328 гривень слід визнати обґрунтованими та задовольнити.

Вважає рішення Славутицького міського суду від 29.08.2022 року у цій справі помилковим, та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування ст.1187 ЦК України, також судом неповно з`ясовано справи, оскільки подія ДТП, яка відбулась 28.04.2018 року, була для відповідача об`єктивно невідворотною за умов, які встановлені зазначеною вище автотехнічною експертизою, не тільки для ОСОБА_1 , як заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не могла бути передбачена, як заподіювачем шкоди при всій обачливості його дій.

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що оскільки відповідач керував незабезпеченим транспортним засобом, то саме на нього покладається обов`язок з відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі.

Вказує, що МТСБУ було відшкодовано потерпілому нанесену потерпілій особі шкоду у розмірі 174 328 грн. Водночас відповідачем на підтвердження своєї позиції не було надано жодних доказів щодо непереборної сили.

Відповідач в апеляційній скарзі намагається переконати суд, що саме непереборна сила стала підставою настання ДТП. З таким висновком відповідача неможливо погодитися, оскільки при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач є особою, що відшкодовує шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, а те, що тварина вибігла на дорогу не є обставиною непереборної сили.

Отже, суд першої інстанції вірно визначив спірні правовідносини та врахував норми матеріального права, які повинні бути застосовані під час ухвалення рішення та належним чином надав оцінку наданим доказам позивача та доводам відповідача внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки та дійшов висновку про те, що ДТП, яка сталася 28.04.2018 року за участю водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , внаслідок якої пасажир ОСОБА_2 померла, є страховим випадком, а тому у МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану транспортним засобом, водій якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, що пов`язана зі смертю потерпілої, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо стягнення страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року, о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , в 3-х кілометрах від міста Славутича Київської області, допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, відкритого перелому виличної кістки. ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм ОСОБА_2 померла в лікарні.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000074, 29 квітня 2018 року були внесені відомості за даним фактом та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України ( а.с.6, т.1).

Згідно з висновком експерта №12-1/2177 від 04 листопада 2019 року судової автотехнічної експертизи, проведеної під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000074 від 29.04.2018 року, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 12.3 ПДР України. Швидкість руху мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (80…90) км/год (згідно вихідних даних, а саме показань водія ОСОБА_1 ) відповідала безпечній швидкості руху транспортного засобу при видимості елементів проїзної частини з робочого місця 100 м (згідно вихідних даних). У момент виходу тварин на проїзну частину водій ОСОБА_1 в умовах виникнення ДТП об`єктивно не міг виявити тварин з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини, з робочого місця водія, водій ОСОБА_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пунктів: 12.2; 12.3 ПДР України не вбачається. В причинному зв`язку з настанням досліджуваної ДТП є виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_1 на відстані меншій, ніж зупиночний шлях керованого ним мотоцикла в умовах виникнення ДТП.

Постановою слідчого відділення Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області Янченко А.П. від 29 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 29 квітня 2018 року за № 0000074, закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.119-121, а.м.кп.212-214).

Як вбачається з даної постанови, висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29 квітня 2018 року за № 0000074 ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних під час досудового розслідування, зокрема на підставі висновку експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 судової автотехнічної експертизи.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , виданим 03 травня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області серії НОМЕР_2 , актовий запис за №63, зафіксовано факт її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Славутич Київської області (т.1 а.с.23).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 03 травня 2018 року №192, виданого Броварським районним відділенням комунального закладу «Київське обласне бюро СМЕ» Київської обласної ради, смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у

м. Славутич Київської області у стаціонарному відділенні СМСЧ №5 внаслідок нещасного випадку поза виробництвом від відкритої черепно-мозкової травми (мототравми), отриманої 28 квітня 2018 року у м.Славутич ( а.с.24, т.1).

Висновком експерта №90/192 від 05.07.2018 року судово-медичної експертизи підтверджується, зокрема, що смерть ОСОБА_2 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток обличчя та основи черепа зліва з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Відкрита черепна мозкова-травма, як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів при мототравмі, можливо, при обставинах та у строк (28.04.2018), вказаних в ухвалі про призначення експертизи ( а.м.кп.112-115).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом Реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськвиконкому Київської області 11 вересня 1986 року, актовий запис №643, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Бориспіль Київської області. батько- ОСОБА_7 , мати- ОСОБА_5 (т. 1 а.с.20).

11 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №69 та 11 червня 2005 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_8 (т. 1 а.с.18).

Під час шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 24 квітня 2007 року, в якому її батьком записаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_2 (т. 1 а.с.21).

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , відповідач у справі, був власником транспортного засобу - мотоциклу «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , категорія - мотоцикли з об`ємом двигуна більше 50 куб. см, що вбачається з Інформаційного листа з Інтегрованої інформаційно-пошукової система Міністерства внутрішніх справ України «АРМОР» (а.м.кп.19). Згідно з витягом з централізованої бази даних МТСБУ від 30.12.2021 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HONDA CB400SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована (т.1 а.с.30).

Вказані обставини відповідач та його представник не заперечували.

Встановлено, що 05 березня 2019 року до МТСБУ від ОСОБА_3 (чоловіка загиблої та батька малолітньої дитини ОСОБА_4 ) в особі представника за довіреністю ОСОБА_9 надійшло повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.8).

Відповідно до довідки №538515 про дорожньо-транспортну пригоду 28.04.2018 року о 22:30 на автодорозі Т-25-06 Чернігів-Любеч-Славутич, 3-й км від м.Славутича в сторону с.Неданчичі сталася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на дику тварину. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були: мотоцикл «HONDA CB400SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник та водій ОСОБА_1 , тверезий, відомості про наявність (відсутність) поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідній графі не зазначено, транспортний засіб отримав механічні пошкодження середньої центральної частини, бокової лівої частини. Водій ОСОБА_1 травмований, ОСОБА_2 травмована. Даний факт зареєстровано в ЖЄО 28.04.2018 за №1028 (т.1 а.с.7).

Крім того, 05 березня 2019 року від ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю ОСОБА_9 до МТСБУ надійшла заява, в якій він просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, у розмірі 134 028 грн, внаслідок загибелі ОСОБА_2 під час ДТП, за вказаними у заяві реквізитами (т.1 а.с.9).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 134 028 гривень до заяви були надані: копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_9 (т. 1 а.с.27); нотаріальна засвідчена копія довіреності ОСОБА_3 від 18.10.2018 року, якою він уповноважує, зокрема, ОСОБА_9 на представництво його інтересів з правом одержання належного йому відшкодування ( в тому числі й страхового та/або регламентної виплати) без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх (його) йому (т. 1 а.с.25); копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (загиблої) (т. 1 а.с.18); копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 (т. 1 а.с.15-17); копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (т. 1 а.с.23); довідка Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області №1572 від 18.10.2018 року про те, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по втраті годувальника на 1-го утриманця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.19); копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.21); заява про долучення документів по справі №57247 від 04.04.2019 (т. 1 а.с.11), заява від 28.03.2019 року з реквізитами для виплати відшкодування (т.1 а.с.11, зв.).

03 липня 2019 року до МТСБУ від ОСОБА_5 (матері загиблої ОСОБА_2 ) в особі представника за довіреністю ОСОБА_9 надійшла заява, в якій вона просила виплатити їй належне страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, загибеллю ОСОБА_2 під час ДТП, яке становить 67 014 грн (1/2 частки, що належить їй як матері загиблої, яка є пенсіонером за віком) (т. 1 а.с.10).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 67 014 гривень, тобто від 134 028 гривень, були надані такі документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_5 (т.1 а.с.12-13 зв.); копія посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області 07.07.2004 року, відповідно до якого ОСОБА_5 є отримувачем пенсії за віком довічно (т. 1 а.с.14); копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.09.1986 ОСОБА_6 (т.1 а.с.20); копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 16.02.2010, відповідно до якого ОСОБА_7 (батько загиблої) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копія довіреності ОСОБА_5 від 05.06.2019, якою вона уповноважує, зокрема, ОСОБА_9 на представництво її інтересів з правом одержання належного їй відшкодування (в тому числі й страхового та/або регламентної виплати) без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх (його) їй (т. 1 а.с.22).

МТСБУ складені довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 16.05.2019 та № 2 від 27.08.2019, відповідно до яких визначено ОСОБА_3 (батьку малолітньої ОСОБА_10 ) та ОСОБА_5 розмір шкоди у зв`язку з втратою годувальника в сумі по 67 014 грн кожному відповідно (т.1 а.с. 31, 138 зв.).

Як вбачається з розрахунків розміру шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, від 16 травня 2019 року та від 27 серпня 2019 року визначено загальну суму відшкодування в розмірі 134028 гривень, що складається з сум відшкодування: 67 014 грн ОСОБА_4 (дочці, отримувач батько ОСОБА_3 ); 67 014 гривень ОСОБА_5 (матері загиблої) (т. 1 а.с.193, 204).

За наказом генерального директора МТСБУ №5234 від 29.05.2019 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату на рахунок ОСОБА_3 67 014 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до платіжного доручення №938623 від 30 травня 2019 року перераховано вказану суму коштів на рахунок останнього (т.1 а.с.192, 194).

Наказом заступника генерального директора МТСБУ №8850 від 03.09.2019 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату на рахунок представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 67 014 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, які згідно з платіжним дорученням №1152272 від 04 вересня 2019 року перераховано на рахунок останнього (т. 1 а.с.31 зв., 33).

Також, 15 листопада 2019 року ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю ОСОБА_9 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане з понесеними витратами на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 40 300 гривень, яке перерахувати на рахунок представника ОСОБА_9 (т.1 а.с.206).

На підтвердження вимог щодо виплати у розмірі 40 300 грн були надані такі документи: квитанція від 18.09.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 , сплачено 40 300 гривень за виготовлення пам`ятника (т.1 а.с.207); виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 (т.1 а.с.208).

МТСБУ складено довідку №3 від 19 грудня 2019 року, в якій визначено суму відшкодування в розмірі 40 300 гривень (т.1 а.с.210). Проведено розрахунок розміру витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які визначено в сумі 40 300 гривень, та сплачено на рахунок представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 суму відшкодування 40 300 гривень відповідно до платіжного доручення №245616 від 10 січня 2020 року (т. 1 а.с. 212, 213).

Отже, позивачем було сплачено ОСОБА_3 (батьку малолітньої ОСОБА_4 , яка є дочкою загиблої) та ОСОБА_5 (матері загиблої) страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_2 , на загальну суму 174 328 грн.

Щодо вказаного розміру страхового відшкодування, та права осіб, яким воно було виплачено, на отримання такого відшкодування заперечення у відзиві відсутні та від представника відповідача у судовому засіданні не надходили.

За частинами 1-3 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Проте, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

За пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року передбачено, що мінімальна заробітна плата від 01.01.2018 року у місячному розмірі становить 3 723 гривні, отже мінімальний розмір регламентної виплати, який підлягає до виплати утриманцям померлої: малолітній ОСОБА_4 , дочці померлої, законним представником якої є її батько ОСОБА_3 , та матері померлої ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою за віком, на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника становить 134 028 гривень, виходячи з формули 3 723 гривні (мінімальна заробітна плата на день ДТП) х 36 (кількість місяців) = 134028 гривень, що підлягає сплаті їм в рівних частинах по 67 014 гривень.

Згідно з квитанцією від 18.09.2019 року розмір витрат на виготовлення пам`ятника складає 40 300 гривень.

Розрахунок розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, зокрема зі спорудженням надгробного пам`ятника здійснено за формулою: 3723 гривні (мінімальна заробітна плата на квітень 2018 року) х 12 (кількість місяців) = 44676,00 гривень (максимальний розмір витрат, пов`язаних зі спорудженням надгробного пам`ятника).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наказів №5234 від 29.05.2019, №8850 від 03.09.2019, №269 від 10.01.2020 та платіжних доручень № 938623 від 30.05.2019, №1152272 від 04.09.2019, № 245616 від 10.01.2020 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку в розмірі 174328 гривень, з яких: 134028 гривень (67014 гривень + 67014 гривень) відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України №1961-IV; 40300 гривень відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону України №1961-IV.

Таким чином, оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника в сумі 134 028 гривень та на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 40 300 гривень, суд першої інстанції виходив із відповідності заявленого розміру відшкодування вимогам п.27.3 та п.27.4 ст. 27 Закону України №1961-IV відповідно, наявності доказів, що підтверджують понесені витрати позивачем, та не оспорювання зазначеної обставини відповідачем.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За ч.5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

Відповідачем не доведено тих обставин, що пасажир мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Крім того, доводи відповідача про те, що правові підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу перед МТСБУ відсутні і його вина в ДТП не доведена, оскільки постановою слідчого СВ Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області кримінальне провадження №0000074 від 29.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 ( провадження №61-14226св21).

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія незабезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Як вже зазначалося судом, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №342/709/20 (провадження №61-11129 св21).

Як вбачається з мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження № 0000074 від 29 грудня 2019 року, встановлено, що 28 квітня 2018 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , в 3-х кілометрах від міста Славутича Київської області, допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку, відкритого перелому краю виличної кістки. ІНФОРМАЦІЯ_6 від отриманих травм ОСОБА_2 померла в лікарні. Висновок про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних під час проведення досудового розслідування, зокрема на підставі висновку експерта №12-1/2177 від 04.11.2019 року судової автотехнічної експертизи.

Як вбачається з висновку експерта №12-1/2177 від 04 листопада 2019 року судової автотехнічної експертизи, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів :12.2; 12.3 ПДР України; швидкість руху мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (80…90) км/год (згідно вихідних даних, а саме показань водія ОСОБА_1 ) відповідала безпечній швидкості руху транспортного засобу при видимості елементів проїзної частини з робочого місця 100 м (згідно вихідних даних); у момент виходу тварин на проїзну частину, водій ОСОБА_1 в умовах виникнення ДТП, об`єктивно не міг виявити тварин з робочого місця водія. З моменту об`єктивно можливого виявлення тварини, з робочого місця водія, водій ОСОБА_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на тварину шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пунктів 12.2; 12.3 ПДР України не вбачається. В причинному зв`язку з настанням досліджуваної ДТП є виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_1 на відстані меншій, ніж зупиночний шлях керованого ним мотоцикла в умовах виникнення ДТП.

Отже, судом вірно встановлено, що ДТП відбулася за обставин, коли водій ОСОБА_1 , рухаючись на мотоциклі «HONDA CB 400 SF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , допустив наїзд на тварину, в результаті чого транспортний засіб перекинувся, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Вимоги пункту 12.3 ПДР України встановлюють порядок руху транспортних засобів, при якому водій, якому виникає небезпека для руху повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

За пунктом 12.2 ПДР України у темну пору добу та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Правила дорожнього руху України передбачають порядок дій водія у разі виникнення небезпеки для руху, в тому числі у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Встановлення такого порядку обумовлено тим, що діяльність, пов`язана з використанням транспортного засобу, створює підвищену небезпеку для особи, яка таку діяльність здійснює, та інших осіб, і потребує від неї особливої уваги під час руху транспортного засобу, яким вона керує.

Отже, відсутність у ОСОБА_1 технічної можливості уникнути наїзду не відповідає ознакам надзвичайності та невідворотності, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, зокрема з його шкідливими властивостями та особливостями експлуатації.

З огляду на наведене, суд вірно не погодився з доводами представника відповідача про те, що відсутність у водія ОСОБА_1 технічної можливості уникнути наїзду на тварину є непереборною силою.

Не заслуговували на увагу і посилання представника відповідача в обґрунтування вказаних доводів і на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 (провадження №61-4281св19), тому що в даній постанові, залишаючи касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки судами, на відміну від встановлених судом обставин у цій справі, було встановлено в діях потерпілого порушення вимог пункту 4.8 Правил дорожнього руху України, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому було заподіяно шкоду.

Таким чином, враховуючи, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд дійшов вірного висновку про те, що ДТП, яка сталася 28.04.2018 за участю водія мотоцикла «HONDA CB 400 SF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , внаслідок якої пасажир ОСОБА_2 померла, є страховим випадком, а тому в МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану транспортним засобом, водій якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, що пов`язана зі смертю потерпілої, а її розмір було визначено відповідно до положень пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 174 328 гривень були вірно визнані обґрунтованими та такими, що підлягали до задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: