Номер провадження: 22-ц/813/2321/23
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Козловій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (т.1, а.с.3-10).

11 листопада 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси уточнену позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням зносу) в сумі 40241 грн 92 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між реальним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 43419 грн 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки на оренду автомобіля в сумі 136500 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки в сумі 6325 грн 19 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 20000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто в рівних частках з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати в сумі 402 грн 42 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2977 грн 50 коп (т.2, а.с.24-26).

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 не є співвласником майна, якому заподіяна шкода та не має матеріального права на позов. Хоча позивачі наполягали на придбанні пошкодженого автомобіля за спільні кошти, але будь-яких доказів щодо джерела походження цих коштів та щодо спільного проживання позивачів на момент придбання автомобілю до суду надано не було. Апелянт зауважує, що суд першої інстанції не врахував, що реальною на момент справи є вартість автомобілю та його складових, які зазнали ушкодження, з врахуванням фізичного зносу за 20 років у розмірі 70%. Крім іншого, апелянт посилався на фальсифікацію доказів: набуття права власності орендодавця на автомобіль пізніше, аніж був укладений з ним договір оренди транспортного засобу, використання транспортного засобу сторонніми особами, невідповідність пояснень позивача та його представника, безпідставну відмову позивача надати свої пояснення в письмовому вигляді. Окрім цього, апелянт посилається на фраудаторність договору оренди. Також апелянт зауважує, що своїми діями позивачі штучно затягували строк отримання ними страхового відшкодування з метою збільшення розміру орендних платежів. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 36-44).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року (у складі колегії суддів: головуючого-судді Цюри Т.В., суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 57-58). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 травня 2022 року справа була призначена до розгляду (т. 2, а.с. 60).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів в складі: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача в ході розгляду справи доведено розмір завданого матеріального збитку в сумі 40241,92 грн, що підтверджується висновком №20-5135 від 08.10.2020, який суд вважав належним та допустимим доказом у справі. Відповідно суд першої інстанції стягнув з відповідача АТ «СГ «ТАС» на користь позивача ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 40241,92 грн. Оскільки реальна вартість відновлювального ремонту автомобілю марки «NISSAN», номерний знак НОМЕР_1 , після зазначеної ДТП була визначена судом на підставі рахунку-фактури №СФ-СФ00026984 від 07.09.2020, що виданий ТОВ «ЕЛЕФАНТ» (офіційним дилером марки «NISSAN»). Оскільки ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), то суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити на користь позивача різницю між реальним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 43419,08 грн (83661-40241,92).

Крім того, суд першої інстанції визнав, що доказів того, що позивачами сфальсифіковано даний договір оренди транспортного засобу суду не надано, а тому суд стягнув витрати пов`язані в орендою автомобіля позивачами в сумі 136500 грн 00 коп. Також було стягнуто додаткові витрати в розмірі 6325,19 грн та компенсацію завданої моральної шкоди в рівних частках в сумі 20000 грн.

Разом з тим, повністю погодись з таким рішенням суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «СГ «ТАС» рішення суду в частині стягнення на користь позивача ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 40241,92 грн. не оскаржувало.

Відповідно апеляційний суд переглядає його межах доводів апеляційної скарги та з врахуванням процесуальної позиції сторін у справі.

Як вбачається з висновку експертного дослідження вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю складає 77 592,38 грн, а вартість матеріального збитку - 40 241,92 грн (т. 1, а.с.29 зв). Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріального збитку складає 77 592,38 - 40 241,92 = 37 350,46 грн. З копії рахунку ТОВ «Єлефант» (т. 1, а.с. 52) вартість замовленого в тій компанії ремонту складає 83 661,00 грн. Докази сплати цього ремонту в матеріалах справи відсутні. В той самий час ліміт страхового відшкодування страховика-відповідача АТ «СГ «ТАС» становить 130 000,00 грн, а франшиза за цим полісом не встановлювалася (складала 0,00 грн) (т. 1, а.с. 22). Таким чином, відповідно до ст. 1194 ЦК України на страхувальника - відповідача ОСОБА_1 може бути покладена відповідальність за шкоду лише у випадку, якщо її розмір перевищує 130 000,00 грн, в той самий час позивачами по справі не доведено, що розмір шкоди завданої ДТП автомобілю перевищив страховий ліміт. Відповідно вимоги про стягнення збитків у вигляді оплати експертного дослідження №20-5135 від 08.10.2020 в сумі 3961,79 грн, поштові витрати на повідомлення відповідача 1 про огляд автомобіля експертом, в сумі 129,20 грн, поштові витрати на повідомлення відповідача 2 про огляд автомобіля експертом, в сумі 119,20 грн, витрати на перевезення автомобіля від місця його зберігання на станцію технічного обслуговування для його огляду експертом та наступне перевезення автомобіля до місця зберігання, в сумі 1500 грн, витрати на сплату послуг станції технічного обслуговування з демонтажу пошкоджених вузлів автомобіля з метою забезпечення доступу експерта до усіх пошкоджених елементів автомобіля, в сумі 500 грн, витрат на сплату комісій банку за сплату за Договором № 1 та Договором № 2 в сумі 115 грн пред`явлені до відповідача передчасно.

Надаючи оцінку обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на оренду автомобіля, апеляційний суд, з врахуванням доводів апеляційної скарги, вказує на таке.

З копії договору оренди автомобіля, який датований 23 червня 2020 вбачається, що ФОП ОСОБА_5 надає в оренду автомобіль GEELY JL7162, з державним номерним знаком НОМЕР_2 (т.1, а.с.73), який було прийнято за актом прийому-передачі від 23 червня 2020 до цього ж договору (т. 1, а.с. 77). Втім з матеріалі справи вбачається, що ФОП ОСОБА_5 став власником автомобілю GEELY JL7162, VIN-код НОМЕР_3 , а автомобіль отримав новий днз ОСОБА_6 . Попереднім власником цього автомобіля був ОСОБА_7 , а сам автомобіль мав днз НОМЕР_4 . Також з копії додатку № 1 до договору, який датований 01 липня 2020 року в якому міститься посилання на договір від 23 червня 2020 pоку, автомобіль зазначено з державним номерним знаком НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 77). Так само у платіжному дорученні платник ОСОБА_3 вказав на факт користування автомобілем з державним номерним знаком НОМЕР_2 за період з 23 червня 2020 року (т. 1, а.с.80). Початок оренди визначений стороною позивача в позові з 23 червня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2021 року громадянин ОСОБА_8 здійснив адміністративне правопорушення на автомобілі, за що був притягнутий до відповідальності (т.1, а.с. 220). Наведене у сукупності на тлі різних пояснень наданих стороною щодо вказаних обставин, ставить під сумнів обґрунтованість та доведеність позовних вимог і відповідно правильність висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому апеляційний суд вважає вказані вимоги недоведеними. Крім того, в контексті доводів апеляційної скарги та встановлених апеляційним судом обставин, на які посилався апелянт, зокрема щодо неспівмірності оцінки розумності витрат позивача ОСОБА_3 на оренду автомобілю, які значно перевищують розмір визначеного експертом матеріального збитку, завданого автомобілю, в у мовах відсутності доказів фактичного використання, суд погоджується з твердженням апелянта про ознаки фраудаторності договору оренди автомобіля.

Одночасно відхиляються доводи апеляційної скарги на недоведеність розміру завданої моральної шкоди, оскільки таке право набуває будь-яка особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, була вона завдана (ст. 1167 ЦК України), при цьому моральна шкода може полягати згідно зі ст. 23 ЦК України не тільки у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, але й у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При цьому цілком логічним є те, що внаслідок ДТП можуть мати місце обидві підстави для відшкодування моральної шкоди одночасно.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження, то апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення в частині стягнення різниці завданої шкоди, витрат на оренду транспортного засобу, збитків з ухваленням в скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року скасувати в частині стягнення різниці завданої шкоди, витрат на оренду транспортного засобу, збитків та ухвалити в скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В частині судових витрат змінити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 22 січня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк