Номер провадження: 22-ц/813/251/23
Справа № 1527/2-86/11
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про визнання недійсними розпоряджень та свідоцтва про право власності та визнання права спільної часткової власності та права власності на 1/2 частину будинку, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

26 жовтня 2004 року Суворовським районним судом міста Одеси було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , в якій позивач просив визначити порядок використання земельною ділянкою, домобудівництвом за адресою АДРЕСА_1 , виділити в користування 0,05 га земельної ділянки для обслуговування свого дому (т.1, а.с 1-27).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси (суддя Кисельов В.К.) було вирішено призначити судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено працівникам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз. 24 жовтня 2005 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2005 (суддя Кисельов В.К.) було поновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 (т.1, а.с 79).

19 квітня 2005 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації, виконавчого комітету Одеської міської Ради про вселення, розділ домоволодіння, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності (т.1, а.с 87-88). 05 травня 2005 року позивачка доповнила позовні вимоги та просила визнати також недійсними протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999, рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001, рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003. Позивач вважала незаконним рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001, згідно з яким новий будинок був прийнятий до експлуатації з оформленням права власності на ім`я ОСОБА_6 , оскільки вона не відмовлялась від своїх прав на новий будинок. Позивачка також вважала, що рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003 про розділ ідеальних часток домоволодіння між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 також є незаконним, оскільки не визначенні її частка власності у домоволодінні. При цьому позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 94-96).

29 березня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання недійсними прописки (реєстрація) та свідоцтва про право власності на двоповерхову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.109).

Вказані позови були заявлені у справах відкритих провадженнями за позовами ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (26.10.2004) та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в здійсненні права власності суддями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в 2004 та в 2005 роках. Після об`єднання вимог у справах за номерами 2-418/06 та 2-158/2006, їх розгляд продовжено суддею Кисельовим В.К.

31 серпня 2007 року Суворовським районним судом міста Одеси (суддя Кисельов В.К) позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради, Виконавчого комітету Одеської міської Ради про вселення, розподіл домоволодіння, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволено частково. Вирішено: вселити ОСОБА_4 , а також неповнолітню ОСОБА_9 до домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину жилого будинку під літ. «А», а також на 1/4 частину будинку під літ. «Ж», які розташовані на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнати частково недійсними розпорядження Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 824 від 27.11.2001, а також розпорядження Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 1349р. від 13.10.2003 щодо затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27.11.2003, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської Ради на ім`я ОСОБА_6 у частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 81/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999 «Про надання в постійне користування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1 га. за адресою АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд» суд вирішив відмовити. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 про визнання права власності за ОСОБА_9 на 10,02 кв.м у житловому будинку літ. «Ж» по АДРЕСА_1 суд відмовив. Позов ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення - задовольнив частково. А саме суд вирішив: вселити ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до жилого будинку літ. «Ж», розташованого на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_10 не перешкоджати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у користуванні жилим будинком літ. «Ж», який розташований на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 . 10. Виселити ОСОБА_10 , а також неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із жилого будинку літ. «Ж», розташованого на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_2 із жилого будинку літ. «Ж», розташованого на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 суд відмовив. Також суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_5 державне мито у розмірі 8 гривень 50 копійок. А також суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 державно мито у розмірі 51 гривня; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_10 витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 30 гривень; звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_5 від сплати державного мита та витрат за інформаційне-технічне забезпечення процесу (т.3, а.с. 56-64).

Додатковим рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради про визнання недійсним рішення МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999 року відмовлено (т.3, а.с. 68-69).

26 вересня 2007 року не погоджуючись з вказаним рішенням від 31 серпня 2007 року та додатковим рішенням від 14 вересня 2007 року, ОСОБА_6 подав до суду апеляційну скаргу в якій просив рішення змінити частково, задовольнити його позовні вимоги, відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 право власності на будинок під літ. «Ж» (т.3, а.с. 79-81).

Крім того 27 вересня 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 подано апеляційну скаргу на рішення 31 серпня 2007 року, якою апелянти просили скасувати рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2007 року та додаткове рішення від 14 вересня 2007 року, а справу направити на новий розгляд (т.3, а.с. 125-129).

Також, 28 вересня 2007 року не погоджуючись з вище вказаним рішенням від 31 серпня 2007 року, ОСОБА_4 , в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення від 31 серпня 2007 року скасувати, ухвалити нове рішення та частково скасувати додаткове рішення від 14 вересня 2007 року (т.3, а.с 102-106).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2008 року апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_12 , яка приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2007 року та додаткове рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею (т.3, а.с. 417-421).

15 липня 2008 року до Суворовського районного суду м. Одеси Багрінцевим К.Т. було подано позовну заяву з доповненнями про виселення і усунення перешкод в здійсненні права власності, в якій позивач просив негайно вселити його та дружину, ОСОБА_5 , в 2-х поверховий будинок за адресою АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_13 не перешкоджати в здійсненні права власності на даний будинок, виселити їх та сина ОСОБА_11 з зазначеного будинку (т.4, а.с 18-24).

28 липня 2008 року Суворовським районним судом м. Одеси було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_4 , в якій вона просила ухвалити рішення про вселення її та неповнолітньої дочки ОСОБА_9 в житлове будівництво по АДРЕСА_1 , а також призначити судово-будівельну експертизу. Та подано додаткову позовну заяву, в якій позивач просила скасувати незаконні правові акти, видані Ленінською райадміністрацією міста Одеси, ухвалити рішення про скасування права власності на 2-х поверхове житлове будівництво по АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на частину житлового будівництва (т.4, а.с 26-37).

31 липня 2008 року до Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було подано позовну заяву про усунення перешкод у користуванні будинком, який належить на праві власності, виселення незаконних володарів та вселення. В позовній заяві позивачі просили ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 не чинити перешкод в користуванні належним їм на праві приватної власності домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 і виселити їх з вказаного домоволодіння. Вселити його та дружину, ОСОБА_5 в даний будинок (т.4, а.с 46-47).

11 листопада 2008 року до Суворовського районного суду міста Одеси, ОСОБА_2 було подано зустрічний позов в якому позивач просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , щодо надання їм права власності на земельну ділянку та на розташованій на ній одно та двох поверховій будівлі за адресою АДРЕСА_1 . Визнати недійсним свідоцтво про право власності на 81/100 домоволодіння видане на ім`я ОСОБА_6 , зобов`язати органи ОМБТІ та РОН внести зміни до реєстрових документів з наданням свідоцтва про право приватної власності на 100/100 домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . Зобов`язати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , виконати рішення органів опіки та піклування Малиновської райадміністрації та повернути вартість частки в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , приналежній неповнолітній ОСОБА_9 (т.4, а.с. 121)

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2009 року було призначено до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання порядку користування земельною ділянкою, про вселення та усунення перешкод в здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про вселення та поділ домоволодіння, про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння (т. 4, а.с. 150-151).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси (головуючий суддя Гудіна Н.І.) від 02.06.2011 провадження по справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про усунення перешкод у користуванні права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про вселення та розподіл домобудівництва, про відміну протоколу засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради № 796 від 11.11.1999, про відміну рішення Ленінської районної адміністрації міста Одеси № 824 від 27.11.2001, про визнання недійсним права власності на домобудівництво, про визнання права власності на 1/2 частину домобудівництва, про визнання права загальної власності на частину домоволодіння було зупинено до розгляду іншої справи (т. 5, а.с 116-117).

30.10.2013 Суворовським районним судом міста Одеси провадження по справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визначення порядку користування земельною ділянкою, про усунення перешкод у користуванні права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про вселення та розподіл домобудівництва, про відміну протоколу засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради № 796 від 11.11.1999, про відміну рішення Ленінської районної адміністрації міста Одеси № 824 від 27.11.2001, про визнання недійсним права власності на домобудівництво, про визнання права власності на 1/2 частину домобудівництва, про визнання права загальної власності на частину домоволодіння судом було поновлено (т.5, а.с 124-125).

Сторони неодноразово протягом всього часу розгляду справи уточнювали та доповнювали свої вимоги.

21 травня 2014 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Гудіна Н.І.) провадження в справі було зупинено в у зв`язку зі смертю позивача по справі ОСОБА_6 (т.5, а.с. 178-179). Ухвалою від 11 лютого 2015 року провадження по справі було відновлено (т.5, а.с. 184-185).

18 квітня 2016 року, 12 травня 2017 року ОСОБА_4 подавала до суду уточнені редакції позовної заяви (т.6, а.с 45-48, т.7, а.с 187-188).

19 жовтня 2016 року суддя Суворовського районного суду міста Одеси Середа І.В. прийняв цивільну справу до свого провадження (т.6, а.с 116а).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 31 січня 2017 року було залишено клопотання представника ОСОБА_5 про зупинення провадження в справі без задоволення (т.6, а.с 148).

12 травня 2017 року ОСОБА_4 подала до суду доповнення та зміни до позову, звертаючись до ОСОБА_5 , Суворовської райадміністрації м. Одеси, виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша державна нотаріальна контора м. Одеси, та просила визнати за нею право спільної власності з ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , площею 186,6 кв.м, а також визнати недійсним:

рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001,

рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003,

свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 від 27.11.2003.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19.09.1996 вона з чоловіком ОСОБА_2 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу за №1455, де були зареєстровані разом з донькою ОСОБА_15 . Будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,1 га, яка передана їм у постійне користування рішенням Одеської міської ради №189 від 23.03.1999. Після цього вони з чоловіком прийняли рішення про будівництво нового будинку на грошові кошти, отримані від продажу частин їх та доньки в п`ятикімнатній квартирі по АДРЕСА_4 . З цією метою ОСОБА_2 отримав необхідні документи: проект на забудову нового будинку, дозвіл на реконструкцію будинку. 30.11.1999 її чоловік видав довіреність ОСОБА_6 на реконструкцію житлового будинку. При цьому було домовлено, що він буде допомагати в оформленні документів через органи влади для будівництва нового житлового будинку. Відповідач ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_6 , діючи незаконно, шахрайським шляхом, внесли до документів свідомо помилкові відомості, оформили введення в експлуатацію на ім`я ОСОБА_6 . Старий будинок перетворили на гараж для зберігання автомобіля їх старшого сина. Позивачку з донькою вигнали з будинку, перешкоджаючи їх мешканню (т.6, а.с 185-188).

ОСОБА_2 вимоги в остаточній редакції від 12.05.2017 обґрунтовував тим, що до 1992 року проживав з батьками, дружиною, донькою та іншими родичами, а всього у складі 8 чоловік, в квартирі АДРЕСА_5 . У зв`язку з неможливістю спільного проживання з батьками та знаходячись в стані фактичного розлучення з дружиною, вирішив відокремитися від них та жити самостійно. З цією метою він позичив у знайомої ОСОБА_12 у борг 1750 доларів США під особисте зобов`язання повернути борг за рахунок продажу своєї частки в квартирі. 19.09.1996 він купив будинок за 1600 доларів США. 08.10.1997 отримав від батьків свою частку в квартирі у розмірі 3000 доларів і повернув ОСОБА_12 борг. Батьки жили за межами м. Одеси в приватному будинку, мали 35 соток землі і вели сільське господарство, дізнавшись про його плани будувати новий будинок, під приводом, що хочуть мати місце де б зупинитися в м. Одесі, звернулися з пропозицією дозволити їм реконструювати старий одноповерховий будинок, без отримання права власності на нього, на що він дав згоду. Інших домовленостей між ними не було. На час будівництва батьки проживали в Роздільнянському районі, а в його будинку проживали лише, коли батько хворів і потребував лікування в м. Одесі. За віком та станом здоров`я вони не могли брати участь у будівництві, грошей в них також не було. Для початку будівництва позивач отримав проект, а через шість місяців батько отримав від нього дозвіл на реконструкцію старого будинку, без його відома батьки зареєстрували адресу проживання у нього викравши домову книгу. Він особисто приймав участь у будівництві будинку. Позивач також пояснив, що він доручив батькові оформляти всі документи, однак для нього стало несподіваним, що батько оформив 81/100 частин домоволодіння на себе.

В остаточній редакції позову від 12.05.2017 ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на двоповерховий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсними:

постанову Ленінської районної адміністрації м. Одеса № 824 від 27.11.2001,

розпорядження Суворовської районної адміністрації м. Одеси № 1349Р-002126 від 13.10.2003,

протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації м. Одеса № 796 від 11.11.1999,

свідоцтво про право власності № 1349 від 13.10.2003 на 81/100 довомолодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1

визнати недійсним технічний паспорт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виданий 14.06.2003 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (т.6, а.с 189-195).

06 червня 2017 року ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси було вирішено закрити провадження в справі в частині вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком. Вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком суд вирішив залишити без розгляду (т.6, а.с 196- 199а).

26 вересня 2019 року Суворовським районним судом міста Одеси позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними розпоряджень та свідоцтва про право власності та визнання права спільної часткової власності та права власності на 1/2 частину будинку - залишено без задоволення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на будинок залишено без задоволення (т.7, а.с 92-95).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

23 жовтня 2019 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2019 року. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права. Апелянтка зазначає, що залишилася з чоловіком ОСОБА_2 без житла та земельної ділянки. Також апелянтка вважає, що на її ділянці ОСОБА_16 зареєстрував на себе будинок по підробленим документам, без згоди з власниками землі. Апелянтка стверджує, що свідоцтво про право власності на дім за адресою АДРЕСА_1 , видане на ОСОБА_6 27 листопада 2003 року, виконавчим комітетом Одеської міської ради, є протизаконним правовим актом. Апелянтка просить скасувати рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право спільної власності на будинок АДРЕСА_1 , площею 186,6 м.кв. (т. 7, а.с. 104-110).

30 жовтня 2019 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2019 року. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду було прийнято без належного вивчення доказів, не були встановлені всі обставини справи та прийняте рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що на його власній земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_1 , за його власні кошти було збудовано будинок, який по сфальсифікованих документах зареєстрував на себе ОСОБА_6 . Не бажаючи проживати з батьками, апелянтом було взято в борг 1750 доларів США у ОСОБА_12 , за які було придбано будинок за адресою АДРЕСА_1 де вів активну життєву діяльність. Батьки апелянта, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запропонували реконструювати старий будинок, без отримання права власності на нього. Був долучений проект для побудови двоповерхового будинку, але письмових документів на будівництво він не надавав. Отже, на думку апелянта, надання права власності на двоповерхову новобудову ОСОБА_6 не має законних підстав. Тому апелянт просить скасувати рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо надання їй права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та на розташовану на ній, двоповерхову будівлю. Апелянт просить суд визнати право власності на двоповерховий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (т. 7, а.с. 121-130).

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

Під час перебування справи в суді апеляційної інстанції сторони знайомились з матеріалами справи (т. 7, а.с. 179,180,181,182). Судові засідання в справі неодноразово відкладалися, в тому числі за клопотаннями сторін в справі.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджених суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_17 просив задовольнити апеляційну скаргу. Апелянт ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_18 просили задовольнити апеляційну скаргу. Правонаступник ОСОБА_19 та його представник ОСОБА_20 просили залишити апеляційні скарги без задоволення.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за відсутності не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що:

- домоволодіння АДРЕСА_1 було придбане подружжям ОСОБА_21 у період шлюбу, тобто між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , відповідно до ст. 22 КпШС України мали рівні права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, яке складалось із літ. «А» - жиле, «В» - сарай, «Г» - вбиральня, «Д» - кухня, «Є» - навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь. Проаналізувавши надані докази та пояснення учасників процесу, враховуючи норми ст.ст. 71,75,76 ЦК УРСР, суд прийшов до висновку, що позивачами пропущено строк для звернення до суду з заявленими вимогами;

- під час нового розгляду справи позивачі не підтвердили належними та допустимими доказами своєї участі у спільній праці з будівництва нового будинку під літ. «Ж», тому відповідно заявлені вимоги в повному обсязі є безпідставними;

- під реконструкцією сторони мали на увазі саме будівництво нового будинку, оскільки іншої реконструкції старого будинку ніхто не проводив. А доводи позивачів про те, що ОСОБА_6 допомагав в оформленні документів на новий будинок, не знайшли свого підтвердження, оскільки до суду не було надано довіреності на вчинення таких дій від імені ОСОБА_2 ;

- акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 був складений в присутності як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_2 з зазначенням будинків, якими вони користуються;

- твердження представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_17 , що ОСОБА_2 не ставив підпису, суд до уваги не прийняв, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами, а саме висновками експерта.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційні скарги, вважає необхідним звернути увагу на таке.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Ленінської районної адміністрації 03.03.1957, актовий запис № 337 (т.2, а.с. 69). В шлюбі народилися діти, в тому числі ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_2 14.03.1992, актовий запис № 173, зареєстрований відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси (т.1, а.с 104). В шлюбі народилася донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 276)

19.09.1996 між ОСОБА_22 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №1455, посвідчений Одеською товарною біржею. Згідно умов цього договору у власність ОСОБА_2 перейшов житловий будинок по АДРЕСА_2 , купівля відбулася за 1070 грн. На теперішній час, вищевказаний будинок позначений на технічному плані під літ. «А» (т.1, а.с. 6-10, 98-100).

Згідно з технічним паспортом, складеним КП «ОМБТІ і РОН» 22.05.1997, домоволодіння АДРЕСА_1 складалось із літ. А - жиле, В- сарай, Г - вбиральня, Д - кухня, Є - навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь (т.1, а.с. 10-13).

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 08.09.1997 № 94/0496 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_24 продали, а ОСОБА_25 придбала квартиру АДРЕСА_5 за 11000 грн (т. 1, а.с. 150-151).

ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_9 були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були зареєстровані з 20.08.1997, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 24.11.1997 року, що підтверджується копією домової книги (т.2, а.с. 84-86), а також довідкою Суворовського РВ № 31/200 від 03.03.2007 (т.2, а.с. 213). Отже, реєстрація місця проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 відбулася в 1997 році.

Відповідно до довідки № 4 від 26.02.1999, виданої Виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів ОСОБА_2 , його сім`я складається з 5 людей за адресою АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 187).

Відповідно до довідки з місця проживання, виданої ОСОБА_6 в жовтні 1999 року за адресою: АДРЕСА_1 , площею 17,8 кв.м. зареєстровані: ОСОБА_2 власник, ОСОБА_4 дружина власника, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 (т. 3, а.с. 241). Тобто, подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2003 (т. 3, а.с. 195).

Отже, вказані обставини свідчать про те, що як ОСОБА_26 та його дружина ОСОБА_27 з донькою ОСОБА_28 , так і його батьки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 були зареєстровані та проживали за однією і тією ж адресою: АДРЕСА_1 , з 1997 року.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999 ОСОБА_2 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Виконавчим комітетом Одеської міської Ради ОСОБА_2 також був виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 13.07.1999 (т.1, а.с. 15, 24).

26.02.1999 ОСОБА_2 подав заступнику голови Ленінської райадміністрації заяву, якою повідомив, що не заперечує щодо проведення його батьком ОСОБА_6 , який проживає разом з ним, реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 349).

18.10.1999 ОСОБА_6 подав заступнику голови Ленінської райадміністрації заяву щодо надання дозволу на будівництво (реконструкцію) будинку АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 239).

Окрім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Каримовою Л.М. 30.11.1999, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 надав своєму батькові ОСОБА_6 згоду на реконструкцію свого жилого будинку по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 17).

Вказане свідчить, що між сторонами: сином ОСОБА_31 та його батьком ОСОБА_32 існувала домовленість щодо проведення реконструкції та будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини не заперечувались в процесі розгляду справи. Будь-яких обґрунтованих пояснень, які б спростовували вказані обставини або свідчили про існування якихось інших обставин, що стосувалися вказаної домовленості в матеріалах справи не міститься та сторонами до суду не подавалось.

Згідно листів Управління інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської Ради № 170 від 19.03.1999, адресованого ОСОБА_2 (т.1, а.с. 58) та № 659 від 02.07.1999, адресованого ОСОБА_6 (т.1, а.с. 171), СЕС Ленінського району м. Одеси № 3-1/196 від 16.02.1999 (т.1, а.с. 59) та 3/379 від 09.04.2001 (т.1 а.с. 173), ЖЕО Ленінського району м. Одеси від 03.03.1999 (т. 1, а.с. 168), Управління державної пожежної охорони від 21.09.1999 (т.1, а.с 172), а також Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської Ради № 368 від 03.05.1999 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надавалися роз`яснення щодо здійснення забудови, погодження на введення в експлуатацію літ «Ж», належної ОСОБА_6 , дозвіл ОСОБА_2 на замовлення у ліцензованій організації проекту реконструкції жилого будинку (т.1, а.с. 18).

В матеріалах справи міститься проект окремого житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому значиться замовником ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 284-291). 14.10.1999 висновком № 95/99-Л проект житлового будинку (замовник ОСОБА_2 ) був погоджений для подальшого застосування (т. 3, а.с. 341). Проект був узгоджений висновком державної санітарно-гігієнічної експертизи № 339/1247 від 01.09.1999 (т. 3, а.с. 344-345), а також управлінням інженерного захисту території міста листом № 745 від 22.07.1999, адресованим ОСОБА_6 (т. 3, а.с. 346).

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999, на засіданні якого слухали заяву ОСОБА_6 про затвердження проекту будівництва 2-х поверхового житлового будинку на місці старого, був затверджений протокол засідання міжвідомчої комісії № 16 від 12.10.1999, згідно з яким був затверджений проект жилого будинку по АДРЕСА_1 на місці старого будинку (т. 1, а.с. 25).

Інспекцією ДАБК 23.11.1999 був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 105).

Відповідно до технічних умов ВАТ «Одесагаз» від 04.02.2000 ОСОБА_6 було роз`яснено порядок підключення до газопостачання (т. 1, а.с. 210). Відповідно до рапорту монтера ОАО «Одессаобленерго» Північного РАМ ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 зарахований на баланс ПРЕМ та сплачує рахунки за електроенергію з 2001 року (т. 1, а.с. 194).

26.09.2001 ОСОБА_6 подав заяву про дозвіл на введення в експлуатацію двоповерхового будинку (літ. «Ж») АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 246).

Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкту до експлуатації від 17 вересня 2001 року двоповерховий жилий будинок (літ. «Ж») з підвалом був визнаний готовим до експлуатації, замовник ОСОБА_6 (т.1, а.с. 22).

27.11.2001 розпорядженням Ленінської районної адміністрації м. Одеси № 824 був затверджений акт державної технічної комісії від 17.09.2001. Будинок був прийнятий до експлуатації з залишенням оформлення права приватної власності ОСОБА_6 в домоволодінні АДРЕСА_1 , на двоповерховий житловий будинок з підвалом літ. «Ж», загальною площею 186,6 кв.м., у тому числі житловою площею 56,0 кв.м. (т.1., а.с. 26).

За матеріалами, складеними КП «БТІ» в 2001 році оціночний акт на будівлю літ «Ж», «А», акт поточних змін, виписка геодезичних даних замовлення оформлювалася на ім`я ОСОБА_2 , а 14.08.2003 складені технічний опис і оцінка внутрішньодворових споруд, абрис, акт про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні, акт поточних змін, на замовлення ОСОБА_6 (т.5, а.с.75-88).

Отже, з вище наведених обставин вбачається, що питаннями реконструкції та будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 займалися і син ОСОБА_2 , і батько ОСОБА_6 . Однак, в подальшому питаннями прийняття в експлуатацію будинку, постачання комунальних послуг в будинок вирішувались лише ОСОБА_6 .

В подальшому, розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 349р. від 13.10.2003 був затверджений розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 , відповідно до якого за ОСОБА_2 було визначено - 19/100 частин домоволодіння, а за ОСОБА_6 - 81/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 23, 52). Підставою прийняття вищевказаного рішення була довідка КП «ОМБТІ і РОН» від 08.09.2003 про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 . (т.1, а.с. 106), а також акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 (т.3, а.с. 8).

27 листопада 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради було видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на 81/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Вищевказане свідоцтво зареєстроване КП «ОМБТІ і РОН» 29 грудня 2003 року (т.1., а.с. 5).

Згідно технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ і РОН» 14.06.2003 на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1 , складається із літ. «А» та «Ж» - жиле, літ. «Д» літня кухня, № 1-3 паркан, № І - III мощення, V - колодязь. (т.1, а.с. 6-10).

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Спір між сторонами виник щодо житлового будинку, будівництво якого було розпочато в 1999 році.

Закон України «Про архітектурну діяльність», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначав засади проведення будівництва житлових будинків, затвердження проектної документації у відповідності до діючих норм і правил тощо.

Відповідно до п. 2.1. ДБН А 3.1 2-93 від 1993 року для реєстрації об`єкта та отримання дозволу на виконання будівельних робіт забудовник (замовник) повинен надати до органу державного архітектурного будівельного контролю такі документи: 1) заяву забудовника (замовника); 2) документ, що посвідчує право забудовника (замовника) на користування (власність земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт); 3) рішення відповідної Ради народних депутатів про погодження будівництва або державного виконавчого органу в разі делегування йому Радою своїх повноважень в цьому питанні тощо.

Відповідно до ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», а саме до п. 3.11. підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт.

Відповідно до статті 348 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/2 від 07.02.2002 року, в діючій редакції на момент видачі свідоцтва про право власності, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 30 ЗК УРСР при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 24 ЗУ «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови.

Тобто, законодавцем був врегульований механізм надання згоди власником земельної ділянки на проведення будівництва іншою особою, що має визначальне значення для вирішення цієї справи по суті, адже між сторонами виникли правовідносини аналогічного характеру, від правової природи яких залежить юридична доля спірного майна.

Як вже вище зазначалось, ОСОБА_2 подавав заяву заступнику голови Ленінської райадміністрації, а такожнадавав нотаріально посвідчену згоду на проведення його батьком - ОСОБА_6 , реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1,а.с. 17; т. 3, а.с. 349). Отже, фактично ОСОБА_6 отримав від свого сина ОСОБА_2 дозвіл на проведення будівельних робіт. При цьому, затвердження проекту будівництва окремого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , видання Ленінською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської Ради розпорядження № 796 від 11.11.1999 про затвердження проекту будівництва 2-х поверхового житлового будинку на місці старого свідчить про те, що ОСОБА_2 було відомо про будівництво нового двоповерхового будинку та він навіть здійснював відповідні дії щодо оформлення документів, зокрема замовляв проект будівництва.

Дозвіл на виконання будівельних робіт був наданий на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (т.1, а.с. 105). В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 349 р. від 13.10.2003 був затверджений розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 , відповідно до якого за ОСОБА_2 було визначено - 19/100 частин домоволодіння, а за ОСОБА_6 - 81/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 23, 52).

Підставою прийняття вищевказаного рішення була довідка КП «ОМБТІ і РОН» від 08.09.2003 про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 106), а також акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 (т.3, а.с. 8). Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний акт підписаний ОСОБА_2 . Доказів, які б спростовували вказані факти матеріали справи не містять та сторонами не подавались.

27 листопада 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради було видано ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на 81/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Вищевказане свідоцтво зареєстроване КП «ОМБТІ і РОН» 29 грудня 2003 року (т.1., а.с. 5).

Тобто, враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 мав право звернутися до органу місцевого самоврядування з заявою про реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. Доводи апелянта щодо порушення процедури, шахрайства відповідача за зустрічним позовом, підробки документів, зокрема на акті про розподіл часток не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому відхиляються апеляційним судом.

Передбачені Законом України «Про власність» положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках. Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні (постанова Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Оскільки згідно зі ст. 17 ЗК і ст. 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради (постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Отже, за обставинами даної справи 19.09.1996 ОСОБА_2 , який проживав на той час з дружиною ОСОБА_4 та їх донькою ОСОБА_9 , придбав нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 за 1070 грн.

В подальшому, 08.09.1997 була відчужена квартира АДРЕСА_5 за 11000 грн (т. 1, а.с. 150-151), яка належала ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_24 .

Після відчуження цієї квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (мати та батько ОСОБА_2 ) були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 (т.2., а.с. 84-86).

В 1999 році ОСОБА_2 отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

Після чого, ним була надана заява заступнику голови Ленінської райадміністрації, а такожнотаріально посвідчена згода на проведення його батьком ОСОБА_6 реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1,а.с. 17; т. 3, а.с. 349). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 спільно вчинялись відповідні дії щодо оформлення документів на проведення будівництва, що підтверджується відповідними заявами, зверненнями, проектами забудови, дозволами, актами тощо (що вище відображено апеляційним судом). Вказані документи видавалися як на ім`я ОСОБА_2 , так і на ім`я ОСОБА_6 , а також на них спільно.

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999, на засіданні якого слухали заяву ОСОБА_6 про затвердження проекту будівництва 2-х поверхового житлового будинку на місці старого, був затверджений протокол засідання міжвідомчої комісії № 16 від 12.10.1999, згідно з яким був затверджений проект жилого будинку по АДРЕСА_1 на місці старого будинку (т.1, а.с 25).

Вказані обставини підтверджують, що сторонам було достеменно відомо та вони свідомо вчиняли відповідні дії з проведення будівництва нового будинку. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції 28.01.2005 ОСОБА_2 пояснив, що нотаріально посвідчене доручення батьку здійснити послуги виконроба шляхом побудови поряд 2-х поверхового будинку з подальшим переводом старої побудови в розряд нежитлового приміщення, шляхом переобладнання в гараж було вимушеним, так як земельна ділянка знаходиться в зсувній зоні та 2-х поверхова побудова, яка була замовлена ОСОБА_2 в проектній організації не могла бути побудована на тому ж місці, де знаходиться стара побудова через грунт. Також ОСОБА_2 зазначив, що в будівництво будинку вкладали грошові кошти він, його дружина та батьки (т. 1, а.с. 65-66).

Отже, фактично між сторонами була досягнута згода щодо спільного будівництва нового будинку на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться розписки ОСОБА_2 від 10.09.1996, 05.03.1998, 29.07.1999, 10.06.1999. Відповідно до вказаних розписок ОСОБА_2 позичав грошові кошти для придбання будинку в сумі 1750 дол США, для придбання будівельних матеріалів в сумі 5000 грн, придбання сантехніки та облаштування, для підключення до газопостачання в сумі 35 000 грн, придбання інших будівельних матеріалів в сумі 20 000 грн для нового будинку (т. 3, а.с. 30-31). Разом з тим, з вказаних розписок не вбачається щодо якого саме будинку вказані кошти були взяті в борг, чи були вказані кошти використані на придбання будинку, будівельних матеріалів, сантехніки тощо.

В процесі розгляду справи сторони також посилались на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 надали грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 15000 доларів США для передання в борг. Разом з тим, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Відтак, вказані обставини та пояснення сторін щодо джерел доходу на будівництво житлового будинку не спростовують факт спільної участі в будівництві будинку. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки будівництво нового будинку здійснювалось за рахунок спільних коштів та спільних зусиль, сторонам належить право власності на спірний будинок в рівних частках. З огляду на вказане наявні підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_6 , а також за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_6 . Інші позовні вимоги (про визнання недійсними актів, технічного паспорту) не були обґрунтовані належними доводами, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних вимог, а тому, в контексті встановлених обставин справи, вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Свідоцтво про право власності фіксує право відповідного суб`єкта на нерухоме майно, однак само по собі не є підставою для виникнення, зміни або припинення цього права, тому визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за умови визнання права власності у відповідній частці на підставі судового рішення, за яким в подальшому буде проводитися державна реєстрація права власності, не створить правових наслідків для юридичної долі цього майна. Підстави для застосування строку позовної давності не встановлені, оскільки між сторонами виникли правовідносини спільної власності на майно, відповідно до ст. 76 ЦК УРСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а за обставинами даної справи спір щодо права власності на нерухоме майно виник після звернення ОСОБА_6 з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_6 . В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_6 . В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 23 січня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк