Справа № 521/1372/23
Номер провадження № 2/521/1746/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеса Громік Д.Д., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було залишено без руху.

Підставою для залишення заяви без руху було те, що позивачем не було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру на загальну суму 2147,20 гривень та судовий збір за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп.

23 січня 2023 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву з однією вимогою немайнового характеру та з вимогою про відшкодування моральної шкоди, однак до позовної заяви квитанції про сплату судового збору додано не було.

Також, до вищевказаної заяви позивачем додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 2а, 2г ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Закон України «Про судовий збір» №3674-17 від 08.07.2011 року містить вичерпний перелік підстав для відстрочення від сплати судового збору, проте у клопотанні позивача не зазначено жодну із підстав для відстрочення сплати судового збору передбаченою ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Посилання позивача на п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку а також під час виконання службових обов`язків звільняються від сплати судового збору суддя не приймає до уваги, оскільки в даному випадку вимоги заявлені щодо зобов`язання ТОВ «ЮАПРОМ» відмінити розсилку повідомлень, які не стосуються позивача на його електронну пошту «» та зобов`язання ТОВ «ЮАПРОМ» відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000,00грн., які не пов`язані з виконанням військового обов`язку, а також з виконанням службових обов`язків.

Тому, суддя приходить до висновку про відсутність умов, передбачених п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення позивача від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №545/1149/17, норма п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Тому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року зроблено правовий висновок, згідно якого учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав, як учасників бойових дій.

Оскільки спір у цій справі винник не з розгляду питання щодо соціального захисту позивача, як ветерана війни-учасника бойових дій, тому позивча не може бути звільнено від сплати судового збору.

Отже, суд прийшов до висновку, що відсутні умови, передбачені п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення позивача від сплати судового збору.

Також, позивач вказує, що він є батьком в багатодітній сім`ї, де дружина ОСОБА_2 , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в зв`язку з чим просить звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до п. 2а, 2г ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є правом суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, а у даному випадку позивачем не доведено, що його матеріальний стан позбавляє можливості сплатити визначений судом судовий сбір, тому суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, передбачених п.п. 2а, 2г ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків, Проте право на звернення до суду не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання заявником певного процесуального алгоритму, що в даному випадку передбачений ЦПК України.

Отже, позивачу потрібно було сплатити судовий збір окремо за вимогу немайнового характеру у розмірі 1073 грн. 60 коп. та окремо за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. 00 коп., за реквізитами для сплати судового збору до Малиновського районного суду м. Одеси (https://ml.od.court.gov.ua/sud1519/gromadyanam/tax/).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З врахуванням наведеного, а також того, що описані в ухвалі недоліки позивачем не усунуті, відповідно до вимог ст. 185 ч.3 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 175-177,185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПРОМ» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання повного тексту.

Повний текст ухвали складено 01.02.2023 року.

Суддя: Д.Д. Громік