Справа № 369/6421/17 Головуючий 1 інстанція- Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/1521/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року у справі:

- за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», треті особи: виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, Приватне акціонерне Товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про зменшення розміру заборгованості, зміну договору та зобов`язання відновити постачання електричної енергії,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року позивач ТОВ «Черемшина 2012» звернувся до суду із вказаним позовом, який надалі доповнив і мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності позивачу належать приміщення загальною площею 5 811 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Споруда, що розташована за вказаною адресою є гуртожитком та є приватною власністю позивача.

Вказував, що 01 жовтня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір № 916 про оренду ліжко-місць в гуртожитку, за умовами якого відповідачу надається у строкове платне користування три ліжко-місця у вищевказаному гуртожитку. Орендна плата одного ліжко-місця становить 425 грн., а загальна сума сплати за три ліжко-місця - 1275 грн. Дана орендна плата має вносить відповідачем не пізніше 15-го числа кожного місяця на рахунок позивача за поточний місяць. За період часу з січня 2015 року по квітень 2015 року відповідач сплачував за оренду, однак, починаючи з травня 2015 року та на момент подання позову ухиляється від своїх обов`язків по оплаті, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 50859 грн. В кімнаті відповідачі мешкають спільно з дитиною, хоча договір укладався ОСОБА_2 , а тому усі повнолітні мешканці, які мешкають в одному приміщенні, мають нести солідарну відповідальність за невиконання договірних зобов`язань. У зв`язку з наеденим просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг по

- 2 -

орендній платі за проживання в кімнаті АДРЕСА_2 в сумі 50859 грн.

Позивач неодноразово уточнював та збільшував позовні вимоги.

У травні 2021 року до суду від ТОВ «Черемшина 2012» надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черемшина 2012» борг по орендній платі з в розмірі 260322,01 грн., яка складається з суми основного боргу - 57138,51 грн, суми втрат від інфляції - 18681,11 грн. та 3-х процентів річних - 184502,11 грн.

У вересні 2017 року відвідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов, який доповнив та просив визнати його реєстрацію місця проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» провести перерахунок за спірний період з травня 2015 по теперішній час за проживання у кімнаті № 916 гуртожитку. Вимоги мотивовані тим, що він із своєю сім`єю протягом 5 років проживають в окремій кімнаті АДРЕСА_2 і вони там на законних підставах зареєстровані. Вказує, що твердження позивача за первісним позовом про належність тільки йому приміщення гуртожитку № 2 на праві приватної власності не відповідає дійсності. Зі слів позивача, дане питання уже розглядається у Києво-Святошинському районному суді Київської області. Вважає, що про виділення жилого приміщення у відособлене користування свідчить відповідний запис про номер кімнати, а громадяни, які проживають у даних приміщеннях, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифи). Коли закінчилась дія договору оренди ліжко-місця, він почав наполягати, щоб сторони заключили договір найму жилого приміщення, але ТОВ «Черемшина» до моменту подання зустрічного позову ігнорує його вимоги.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року обидвапозови первісний та зустрічний задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість по орендній платі у розмірі 30680,50 грн., 3 % річних у розмірі 10030,82 грн. та втрати від інфляції у розмірі 99077,78 грн., всього 139789,10 грн. Зобов`язано ТОВ «Черемшина 2012» відновити постачання електроенергії у кімнаті АДРЕСА_2 . В решті первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і повернути справу на новий розгляд, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована недоведеністю належності спірного приміщення позивачу ТОВ «Черемшина». Суд не врахував, що умови догвоору оренди мали бути викладені в додатку, який відсутній. Віповідачка надалу суду обгрунтовані розрахунки вартості оренди кімнати, де вказала, що більшість послуг вона не отримувала, що відповдіачем не спростовано. Вимоги за зустрічним позвоом викладені некоректно. Суд не направив копії рішення вчасно у сім учасникам. Сума боргу є недоведеною, не враховано проведені відповідачеим оплати , як і не враховано акти звірки розрахунків із позивачем. Суд не врахував надані докази, що ТОВ «Черемшина» є платником податку на додану вартість. Вважає, що розмір інфляційних втрат і 3 %; річних розраховані невірно і є завищеними.

Позивач ТОВ «Черемшина 2012» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 29 червня 2022 року направлена згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану представником товаритсва адвокатом Шокуровим Ю.Л. електронну адресу, що

- 3 -

стверджується повідомленням про її доставлення.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати оскаржуване рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконне.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважала обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Представник позивача ТОВ «Черемшина 2012» адвокат Шокуров Ю.Л. до суду не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи з огляду на те, що 02 лютого 2023 року він приймає участь в судовому засіданні по розгляду кримінальної справи.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника позивача з таких міркувань.

По-перше, посилаючись на неможливість явки до судуз огляду на зайнятість в іншій кримінальній справі, представник позивача не додав до заяви жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджувалийого участь у розгляді іншої кримінальної справи, зокрема договір про надання правової допомоги або про призначення захисника, ордер, тощо.

По-друге, представник заявника адвокат Шокуров Ю.Л. був повідомлений про день розгляду справи завчасно, а саме у судовому засіданні, яке відбулося 01 грудня 2022 року, що стверджується його розпискою, тобто більше ніж за два місяі до дня розгляду і мав можливість спланувати свою роботу з урахуванням часу розгляду даної справи. Доказів про наявність непередбачуваних чи вийняткових обставин, пов`язаних із необхідністю участі у розгляді іншої справи саме у момент розгляду даної справи, які б свідчили про поважність причин неявки, суду не надав, а відтак пріорітет розгляду на думку судової колегії повинна мати дана справа як призначена значно раніше.

По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана справа не знаходить свого вирішення більше п`яти років, що очевидно не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

І по-четверте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що позивач грунтовно і змістовно виклав свою позицію щодо обгрнутованості його вимог про

- 4 -

стягнення боргу у числених процесуальних документах, які містяться у матеріалах справи.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області подало заяво про розгляд справи у його відсутність.

Решта третіх осіб належно повідомлені про розгляд не з`явилися, причин неявки не сповістили, що не перешкоджає розгляду згідно ст.37 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно довідки АА №713017 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України товариство із обмеженою відповідальністю «Чермшина 2012» має правовий статус суб`єкта - юридична особа, адреса: АДРЕСА_1, види діяльності за КВЕД-2010: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 2089859 від 06.04.2013 нежилі приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 5 811 кв.м, на праві приватної власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012».

Відповідно до довідки від 30.09.2013 №3/02-2318 приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано житловий гуртожиток, загальною площею 5 811 кв.м. і є приватною власністю ТОВ «Черемшина 2012».

01.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальностю «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 було укладено договір №916 на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012».

Відповідно до листа від 19.05.2017 №3/02-1298 рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 28.03.2002 №22/37 «Про реєстрацію гуртожитків КЖКП «Агропромбудіндустрія» останнім надано дозвіл використовувати для проживання як гуртожиток для одиноких по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.2017 №68/15 Колективному житлово-комунальному підприємству «Агропромбудіндустрія» надано дозвіл

- 5 -

на реєстрацію права колективної власності на нерухоме майно, а саме: гуртожиток АДРЕСА_3 .

Крім того, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нежитлові приміщення загальною площею 5811,0 кв.м, розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012».

01.10.2013 між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 було укладено договір № 916 про оренду ліжко-місць в гуртожитку.

Відповідно до п. 1 вказаного договору ТОВ «Черемшина 2012» передає ОСОБА_2 у строкове користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , у кількості 3 л/м в кімнаті № 916 .

Відповідно до п. 3 договору ціна оренди за користування 1 (одним) ліжко-місцем гуртожитку складає 425,00 грн., в тому числі ПДВ 70,83 грн., та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати та утримання гуртожитку та прибудинкової території.

Пунктом 4 договору передбачено, що щомісячна орендна плата розраховується із ціни оренди, вказаної у п. 3 договору, та фактичної кількості орендованих ліжко-місць, згідно п. 1 договору, та перераховується ОСОБА_2 на поточний банківський рахунок ТОВ «Черемшина 2012», зазначений у п. 15 договору, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць, в національній валюті України.

Пунктом 6 Договору № 916 на оренду ліжко місць у гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» зобов`язана надавати ОСОБА_2 комунальні послуги.

Відповідно до п. 13 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014.

Відповідно до довідки від 01.06.2017 № 44 гр. ОСОБА_2 дійсно прописаний і проживає за адресою: АДРЕСА_5 та займає жилу площу 3 л/м, в гуртожитку загальною площею 18 кв.м. на 9 поверсі, 9-ти поверхового будинку. Сім`я складається з трьох осіб: ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син).

Відповідно до акту від 08.08.2017, складеного представниками ГО «Вишневий світанок», у кім. № 916 23.07.2017 ОСОБА_2 було виявлено відключення від електропостачання ТОВ «Черемшина 2012» та відсутні будь-які дії зі сторони ТОВ «Черемшина 2012» по відновленню електропостачання.

Відповідно до акту обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 13.04.2018 комісією по забезпеченню реалізації житлових прав мешканців гуртожитків по АДРЕСА_1 встановлено, що відсутня одна із комунальних послуг по отриманню електропостачання, також декілька років відсутня гаряча вода у кім № 916 , в гуртожитку № 2, по АДРЕСА_1 .

17.04.2018 ОСОБА_2 було надіслано заяву ТОВ «Черемшина 2012», у якій він просив надати відомості щодо банківських реквізитів для сплати користування кімнатою, надати письмову відповідь про банківський рахунок та вказати причину не повідомлення про зміну банківських рахунків, у зв`язку з чим він не може виконати умови договору. ОСОБА_2 вказав, що неотримання відповіді на його заяву вважатиме відмовою та перешкоджанням в отриманні достовірної інформації.

27.07.2018 ОСОБА_2 було надіслано заяву ТОВ «Черемшина», у якій останній просив надати відомості або копії документів, на підставі яких було проведено втручання до електромережі гуртожитку у зв`язку з чим до кімнати АДРЕСА_6 до

- 6 -

моменту подання заяви відсутнє електропостачання, надати йому письмову відповідь.

01.09.2018 ОСОБА_2 . Було надіслано заяву ТОВ «Черемшина 2012» , у якій він просив укласти із ним договір найму житлової кімнати № 916, надати йому письмову відповідь про прийняте рішення в строки, передбачені законодавством України.

Відповідно до заяви від 07.11.2018, наданої представником ТОВ «Черемшина 2012» на виконання ухвали суду від 31.10.2018, щодо надання документів, відповідно до розпорядження № 05/1 від 15.05.2017 в приміщеннях гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 16.05.2017 по 30.08.2017 проводились роботи по поточному ремонту внутрішньобудинкової електричної мережі.

В кімнаті № 916 дані ремонти не проводились у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 категорично не надають доступ до кімнати.

Послуги з надання гарячої води до гуртожитку здійснювались на підставі договору про постачання теплої води та теплової енергії з КП «Вишнівськтеплоенерго».

У зв`язку з виникненням у квітні 2016 року заборгованості у ТОВ «Чермешина 2012» перед КП «Вишнівськтеплоенерго» по оплаті за використану гарячу воду, до гуртожитку було припинено постачання гарячої води.

В акті від 31.07.2017 вказано, що 31.08.2017, з метою заміни електричного дроту в кім. № 916 та під`єднання кімнати до електромережі гуртожитку директором ОСОБА_5 , електриком ОСОБА_6 , юристом ОСОБА_7 , було здійснено вихід до кімнати № 916, якою користується ОСОБА_2 , однак останній під час спілкування не надав дозволу на здійснення робіт.

Відповідно до листа від 13.12.2018 представника ТОВ «Черемшина 2012» на виконання ухвали по витребування доказів було повідомлено суд, що відповідно до законодавства України ведення журналу обліку претензій мешканців не передбачено.

16.12.2013 ПАТ «Київобленерго» та ТОВ «Черемшина 2012» було укладено договір про постачання електричної енергії № 22006141.

06.05.2019 ОСОБА_2 надіслав заяву до ТОВ «Черемшина 2012», у якій просив надати відомості відносно банківських реквізитів для сплати за комунальні послуги, терміново надати письмову відповідь з відповідними відомостями про банківський рахунок і в цьому листі вказати причину неповідомлення про зміну банківських рахунків.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Черемшина 2012»: 06.06.2019 - 500,00 грн. за комунальні послуги; 07.06.2019 - 200,00 грн.; 19.06.2019 - 200,00 грн.; 19.06.2019 - 500,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 04.07.2019 ТОВ «Черемшина 2012» 19.07.2019 було надано додаткову угоду № 1 від 17.11.2017 до договору про надання електричної енергії № 220061041 від 16.12.2013, відповідно до умов якої ПАТ «Київобленерго» надає ТОВ «Черемшина 2012» електричну енергію для забезпечення потреб споживача з приєднаною потужністю 113 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами договору.

Відповідно до інформації з листа від 13.08.2019 № 07/314/13232 на виконання ухвали суду на підставі листа виконкому Вишневої міської ради від 15.12.2017 №3/02-2733, перевірка викладених у листі фактів Товариством не проводилась.

У листі від 13.08.2019 № 3/03-3226 виконкому Вишневої міської ради вказано, що у них відсутні висновки Києво-Святошинського РП ПрАТ «Київобленерго» або інша інформація стосовно перевірки фактів відключення окремих приміщень гуртожитку по вул. Освіти, 5, м. Вишневе.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Черемшина 2012»: 19.07.2019 - 200,00 грн.; 19.08.2019 - 200,00 грн.; 19.08.2019 - 500,00 грн.; 19.09.2019 - 500,00 грн.; 19.09.2019 - 200,00 грн.; 24.10.2019 - 500,00 грн.; 24.10.2019 - 200,00 грн.; 29.10.219 - 500,00 грн; 01.11.2019 - 1 275,00 грн; 21.11.2019 - 1 275,00 грн; 06.12.2019 - 1 275,00 грн; 10.01.2020

- 7 -

- 1 275,00 грн; 18.01.2020 - 1 275,00 грн.

05.12.2019 ОСОБА_2 надіслав заяву ТОВ «Черемшина 2012», у якій просив направити йому акт звіряння за 2015-2019 по договору № 916 від 01.10.2013.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Черемшина 2012»: 24.03.2020 - 1 275,00 грн.; 09.06.2020 - 2 550,00 грн.; 22.06.2020 - 1 275,00 грн.; 01.07.2020 - 1 275,00 грн.; 01.08.2021 - 1 275,00 грн.; 01.09.2020 - 1275,00 грн.; 01.10.2020 - 1 275,00 грн.; 02.11.2020 - 1 500,00 грн.; 06.01.2021- 1 275,00 грн.; 28.01.2021 - 1275,00 грн.

Відповідно до кошторису витрат на утримання гуртожитка з 01.06.2015 обігрів теплової води на місяць на 1 л/м становить у сумі - 82,73 грн.; використання електроенергії на 1 л/м становить у сумі - 32,41 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцї обгрунтовував свої висновки тим, що між ТОВ «Черемшина 2012» і ОСОБА_2 укладено договір оренди, який відповідачем не виконується в частині сплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

При цьому суд виходив із можливості стягнення орендної плати у розумному розмірі і зменшив її до 30680,50 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками і вважає їх правильнимиі такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Суд вірно застосував норми матеріального права.

Тк у відповідності до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього

- 8 -

Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

З огляду на ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

З огляду на ст. 652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна

- 9 -

обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з положеннями ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 172/1159/20 зазначено, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (частина четверта статті 762 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що із наявністю обставин, за які не відповідає наймач, пов`язується для нього два правових наслідки. По-перше, це право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. За такої ситуації можливість користування майном існує, проте

- 10 -

воно не може бути використано в повному обсязі. Внаслідок цього допускається право вимагати зменшення плати за користування. По-друге, це звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним. Ця підстава поширюється тільки на ті випадки, за яких зовсім неможливо користуватися предметом найму. Саме тому закріплюється звільнення від виконання обов`язку за весь час (частина четверта статті 14 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини, суд вірно зменшив розмір орендної плати до суми 30680,50 грн. та стягнув її з урахуванням 3 % річних у сумі 10030,82 грн.

Рішення в цій частині позивачем не оскаржується.

Водночас, колегія судді вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення розміру інфляційних втрат з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово уточнював та збільшував свої позовні вимоги.

Остаточні позовні вимоги, які були предметом судового розгляду, сформульовані у поданій ТОВ «Черемшина 2012» у травні 2021 року заяві про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черемшина 2012» борг по орендній платі з в розмірі 260322,01 грн., яка складається з суми основного боргу - 57138,51 грн, суми втрат від інфляції - 18681,11 грн. та 3-х процентів річних - 184502,11 грн. (т.2 а.с.68-69).

Стягуючи із відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 99077,78 грн., суд вийшов за межі заявлених ТОВ «Черемшина 2012» вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 18681,11 грн.

Таке є порушенням норм процесуального права, зокрема положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками

- 11 -

справи (ч.1). Збирання доказів не є обов`язком суду (ч.2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3).

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вказане порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині розміру інфляційних втрат.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ТОВ «Черемшина 2012» про стягнення інфляційних втрат за грошовим зобов`язанням не грунтується на матеріалазх спарви та вимогах процесуального закону і підлягає зміні.

Визначаючи розмір інфляційних втрат колегія суддів враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, де Велика палата зазначила: « Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру. Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення

- 12 -

майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав» (п.п.8.35-8.41 постанови).

За таких обставин, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності з урахуванням розміру стягнутих 3 % річних апеляційний суд зменшує розмір інфляційних втрат до суми 15000, оскільки цей платіж спрямований на відновлення майнової сфери боржника.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності належності спірного приміщення позивачу ТОВ «Черемшина», апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи спростовуються наявним у справі свідоцтвом про право власності № 2089859 від 06 квітня 2013 року про належність нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 5 811 кв.м, на праві приватної власності ТОВ «Черемшина 2012».

Доводи апеляційної скраги про те, що уд не врахував, що умови договору оренди мали бути викладені в додатку, який відсутній не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягенння боргу за договором оренди, оскільки у вказаному договорі безпосередньо вказані усі істотні умови, в тому числі розмір та порядок оплати за оренду ліжко-місць.

Доводи апеляційної скарги про те, що віповідачка надала суду обгрунтовані розрахунки вартості оренди кімнати, де вказала, що більшість послуг вона не отримувала, що відповдіачем не спростовано, безпідставні з викладених вище підстав, оскільки між сторонами укладено догвоір оренди в якому визначено розмір оплати за кожне ліжко-місце. Договір оренди не містить полдожень, що вказаний розмір орендної плати пов`язаний або залежить від вартості послуг, а відтак наведені доводи безпідставні.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує приписист.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована в силу вимог закону (нікчемність) або на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

В установленому законом порядку укладений між сторонами договір оренди, недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав не було.

Посилання у скарзі на те, що вимоги за зустрічним позовом викладені некоректно не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення боргу за договором оренди.

Доводи апеляційної скраги про те, що суд не направив копії рішення вчасно усім учасникам, пов`язані із процесуальною діяльністю суду після ухвалення рішення і ніяким чином не стосуються його законності і обгрунтованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума боргу є недоведеною, не враховано проведені відповідачеим оплати, як і не враховано акти звірки розрахунків із позивачем

- 13 -

безпідставні. Усі надані відповідачем до справи докази оплати приєднані судом і враховані у тексті рішення і з заначенням дат та сум проведених оплат.

Посилання у скарзі на те, що суд не врахував, що ТОВ «Черемшина» не є платником податку на додану вартість, апеляційний суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Решта доводів скарги враховані при змірі рішення.

Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 99077 гривень 77 коп. змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційні втрати у розмірі 15000 гривень.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: