Справа № 727/9360/22
Провадження № 2/727/294/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 січня 2023 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:

головуючої-судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря - Стефанчук О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ( у новій його редакції після усунення недоліків) до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., заподіяної тривалим невиконанням судового рішення про стягнення аліментів, що призвело також до визнання такої бездіяльності державного виконавця незаконною в судовому порядку.

В обґрунтування таких вимог позивачка вказала, що що бездіяльність державного виконавця щодо виконання рішення суду у справі № 2-2082/2007 носить системний характер, що порушує її право, як стягувача, на належне та своєчасне виконання судового рішення та завдає моральної шкоди, яка полягає в тому, що протягом кількох років вона змушена утримувати дитину самостійно, добиватись виконання рішення суду, при цьому отримує негативні емоції, змушена додатково витрачати свій час, звертатись до суду, змінювати усталений спосіб свого життя, тощо.

Також позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 5 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання 20.01.2023 року позивачка ОСОБА_1 та її адвокат Бутирська І.А. не з`явились, остання письмово просила суд розглядати справу в їх відсутність та задовольнити позовні вимоги із зазначених у позові підстав.

Представник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) державний виконавець Симоненко В.В. у судове засідання не з`явився, у своїй письмовій заяві також просив розглядати справу без його участі.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належний чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися до суду із відміткою про їх вручення цьому відповідачу, про причини своєї неявки та їх поважність не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

За таких обставин, на підставі ст.223,ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З матеріалів справи судом встановлено наступні обставини.

25 липня 2007 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі № 2-2082 2007 р. ухвалено рішення, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 10 липня 2007 р. до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

14 серпня 2019 року Головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Верстюком Б.А. відкрито виконавче провадження № 59762544 на виконання вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.07.2007 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2021 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича у виконавчому провадженні № 59762544, яка полягає у наступному: не здійснення перевірки майнового стану боржника щодо виявлення рахунків боржника не рідше ніж один раз на два тижні у період з 21 січня 2021 року по 23 вересня 2021 року;не здійснення опису та арешту рухомого майна боржника;не роз`яснення стягувачу права на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів; не складання щодо боржника протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не надсилання такого протоколу для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби. Дночасно судом зобов`язано головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича у виконавчому провадженні № 59762544 вчинити такі дії: описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації та проживання боржника ОСОБА_3 ;роз`яснити стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів;скласти щодо боржника ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та надіслати такий протокол для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби;винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09.2022 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 також на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка Владислава Віталійовича та зобов`язання вчинити дії. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Симоненка В.В. щодо нездійснення перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 , яка полягає у виявленні рахунків боржника не рідше ніж один раз на два тижні, у період з 19 лютого 2022 року по 23 серпня 2022 року.

Зазначені судові рішення набрали законної сили, на даний час ніким не змінені та не скасовані.

Станом на 08 серпня 2022 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_3 зі сплати аліментів з урахуванням виконавчого збору / основної винагороди державного виконавця, витрат виконавчого провадження становила 207 184,17 грн.

Відомості щодо виконання рішення про стягнення аліментів у справі відсутні.

Конституцією України, а саме ст. 56, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 509 ч.ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно із ст. 23 ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи наведені вище норми закону, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи.

Додатково суд звертає увагу, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

У вказаних судових рішеннях від 23.12.2021 року та від 08.09.2022 року встановлена преюдиція щодо неправомірності дій державного виконавця щодо невиконання судового рішення у виконавчому провадженні № 59762544.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 дійсно було заподіяно моральної шкоди, оскільки зокрема, позивачка зазнала душевних хвилювань через неправомірну поведінку щодо неї з боку органу державної виконавчої служби.

Також, з матеріалів справи встановлено, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 25.07.2007 року у справі № 2-2082/2007 на час звернення позивачки з даним позовом не виконано, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду саме внаслідок бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби свідчить про завдання позивачці моральних втрат, душевних страждань, переживань, нервових стресів, порушення її нормальних життєвих зв`язків, докладення додаткових зусиль для організації свого життя.

Неможливість позивачки домогтися виконання рішень суду протягом розумного строку становить втручання у її право на мирне володіння своїм майном, що є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1, та спричинило їй моральної шкоди, оскільки недотримання посадовими особами органів державної виконавчої служби своїх обов`язків вживати усіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, після того, як особа, пройшовши через судовий процес, домоглася успіху, неминуче викликатиме у неї почуття розпачу та неспокою.

В той же час визначений позивачкою розмір моральної шкоди, на думку суду, не відповідає засадам розумності та справедливості з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеними вище судовими рішеннями про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби її порушене право фактично було відновлено. При цьому сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У зв`язку з наведеним суд вбачає обґрунтованим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.

Враховуючи характер та тривалість порушення, його наслідки, обсяг зусиль, які позивачка доклала для захисту свого права, наявність та глибину моральних страждань, нервових переживань, а також з огляду на засади розумності і справедливості, суд вважає, що саме такий розмір відшкодування є ефективним засобом для відповідача, який стимулюватиме його на недопущення в подальшому подібних правопорушень.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (Постанова Великої палати від 26.06.2019 року по справі № 587/430/16-ц) .

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 , відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у вказаній справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Таким чином,Державна казначейська служба України є органом, який здійснює виплату коштів з державного бюджету та саме на нього покладено обов`язок виконувати рішення про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що моральну шкоду слід стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки позов суд задовольняє частково, в сумі 3000 грн., що становить 20 % від заявленої позивачем суми 15000 грн., з відповідача - Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь держави слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань 198,48 грн. судового збору, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» та 1140 грн. компенсації витрат на правничу допомогу на користь позивачки,які документально підтверджені наданими останньою доказами та не заперечувались відповідачами.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в дохід держави судовий збір в сумі 198, 48 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1140 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 25 січня 2023 року.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суддя М. Є. Бойко