"27" січня 2023 р. Справа № 363/505/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді Чіркова Г.Є., при секретарі Мацьовитій Я.В., за участі заявника ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», заінтересована особа Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про часткове визнання виконавчого листа №363/505/15-ц виданого 23 березня 2017 року Вишгородським районним судом Київської області на підставі рішення цього ж суду від 23 листопада 2016 року таким, що не підлягає виконанню та виправлення помилки у виконавчому листі,

встановив:

боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив визнати виконавчий лист №363/505/15-ц виданий 23 березня 2017 року Вишгородським районним судом Київської області на підставі рішення цього ж суду від 23 листопада 2016 року, частково, в частині зазначеної суми 68 445,7 дол. США, таким що не підлягає виконанню та виправити помилку у вказаному виконавчому листі, а саме замість зазначеного «стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року в розмірі 68 445,7 доларів США, що еквівалентно 857 624 грн. 62 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 861 278 (вісімсот шістдесят одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп.» зазначити: «стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року в розмірі 857 624 грн. 62 коп., та судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 861 278 (вісімсот шістдесят одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

Свої вимоги мотивував тим, що у виконавчому листі №363/505/15-ц у відповідності до вимог встановлених до рішення суду, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» та вимог встановлених у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», повинно було бути зазначено суму встановлену Вишгородським районним судом Київської області до стягнення в розмірі 861 278 (вісімсот шістдесят одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп., а числовий вираз - 68 445,7 доларів США, що еквівалентно 857 624 грн. 62 коп., зазначений у мотивувальній частині як розрахунок еквіваленту зазначений у виконавчому листі помилково, що в свою чергу призвело до неправильного розуміння рішення суду ТОВ «ФК «Гефест» в частині присудженого розміру боргу до стягнення.

Представник ТОВ «ФК «Гефест» подав суду заперечення на заяву, в яких зазначив, що на момент звернення заявника із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню боржником не здійснювалося врегулювання заборгованості за кредитним договором із ТОВ «ФК «Гефест» поза межами виконавчого провадження (укладення договору про врегулювання заборгованості, прощення боргу і т.д.), а тому зобов`язання не є виконаним і матеріально-правові відносини між боржником та кредитором існують, коли постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з погашенням боргу в сумі 861 278, 62 грн., скасовано постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2022 року у справі №363/2402/22. Відтак вважав, що на момент звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню рішення суду про стягнення заборгованості не є виконаним в повному обсязі і залишок заборгованості складає 36 379,13 дол. США.

Крім того зазначив, що підстави для виправлення помилки у виконавчому документі відсутні, оскільки суд не допустився помилок при його оформленні та видачі, зазначивши при цьому правильно резолютивну частину рішення суду, а звернення заявника із проханням про виправлення помилки у виконавчому документі є способом зміни рішення суду.

ОСОБА_1 подав відповідь на заперечення в яких зазначив, що ТОВ «ФК «Гефест» помилково зазначає про наявність у ОСОБА_1 перед ним невиконаного зобов`язання за кредитним договором в розмірі 36 379,13 дол. США, не надає жодних доказів наявності такої заборгованості та правомірність її розрахунку з урахуванням, що стягувались суми у гривні, а курсову різницю, стягувач повинен був обліковувати на власних рахунках фінансової звітності для підтвердження наявності невиконаного зобов`язання.

Крім того зазначив, що ТОВ ФК «Гефест» не набувало права вимоги на будь які валютні цінності, а тому і не володіє правами на будь які суми у валюті за даним виконавчим провадженням.

ОСОБА_1 в суді просив про задоволення вказаної заяви з підстав викладених в ній.

Представник ТОВ «ФК «Гефест» в суді в режимі відео конференції проти задоволення вказаної заяви заперечив.

Представник АТ «Райффайзен Банк» подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області 23 листопада 2016 року первісну позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року в розмірі 68 445,7 доларів США, що еквівалентно 857 624 грн. 62 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 861 278 (вісімсот шістдесят одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Кредитний договір №014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року та додаткову угоду №96-05/13/1105 до нього від 19 липня 2010 року укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 розірвано.

На підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом 23 березня 2017 року видано виконавчий лист №363/505/15-ц, в якому зазначена резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, зокрема: «Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/49702 від 30 листопада 2006 року в розмірі 68 445,7 доларів США, що еквівалентно 857 624 грн. 62 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 861 278 (вісімсот шістдесят одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп.».

03 квітня 2017 року до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області надійшла заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про примусове виконання рішення суду, в якій стягувач просив прийняти до виконання вищезазначений виконавчий лист, розпочати його примусове виконання, про що винести відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження по справі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в загальній сумі 861 278,62 грн.

04 квітня 2017 року постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Булавчик Н.В. відкрито виконавче провадження примусового виконання виконавчого листа №363/505/15-ц виданого 23 березня 2017 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 861 278,62 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року розстрочено виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року за виконавчим листом №363/505/15-ц від 23 березня 2017 року на строк - 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців шляхом стягнення щомісячних платежів (до 5 числа кожного місяця) рівними частинами від загальної суми заборгованості зазначеної у вказаному виконавчому листі з кінцевим терміном сплати заборгованості 05 лютого 2022 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Авістар».

Постановою державного виконавця від 11 вересня 2018 року змінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Авістар».

В подальшому, ухвалою Вишгородського районного суду від 19 травня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест».

Згідно ч. 1 та 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як передбачено вимогами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Так, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року набрало законної сили 19 грудня 2016 року.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість судових рішень є однією з конституційних засад судочинства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях (від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України»), що «одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточного характеру судового рішення. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення. Принцип правової визначеності вимагає, що при розгляді будь-яких справ суди не повинні ставити під сумнів законність ухвалених судових рішень, які набрали законної сили.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Опискою слід вважати спотворення графічного образу слова або цифри, а арифметична помилка полягає у неточності виконання арифметичних операцій, обчислення розміру величин, які мають цифровий вираз.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду від 23 листопада 2016 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист, резолютивна частина якого є ідентичною резолютивній частині рішення суду, що передбачає заходи його примусового виконання.

За таких обставин при оформленні та видачі виконавчого листа №363/505/15-ц судом не допущено помилок, а відтак підстав для виправлення їх судом не встановлено.

Не встановлено судом й підстав для визнання вказаного виконавчого листа частково, в частині зазначеної суми 68 445,7 дол. США, таким що не підлягає виконанню, оскільки такий виконавчий лист видано не помилково та за наявності обов`язку боржника встановленого рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року.

Водночас, виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження здійснюється в порядку та з підстав передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином у задоволенні даної заяви слід відмовити за необґрунтованістю.

Підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гефест» витрат на правову допомогу згідно вимог ст.ст. 133-142 ЦПК України суд не вбачає, оскільки заявником не висувалося вимог до стягувача, за якими той би мав відповідати і понести у зв`язку із цим витрати, які б підлягали стягненню з ОСОБА_1 .

Розгляд заяви здійснено за правилами ст. 432 ЦПК України, а тому за змістом вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати в даному випадку розподілу не підлягають. Крім того при розгляді справи в порядку ст. 432 ЦПК України стягувач виступає заінтересованою особою і не є стороною, до якої висунуто позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260, 432 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її оголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя