31.01.2023 Єдиний унікальний номер 205/3137/22
Провадження № 2/205/357/23
31 січня 2023 рік м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Ільїчової К.В.
розглянувши у порядку загального спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, -
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 12.08.2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 23.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків позову.
23.12.2022 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Савіхіної А.М. надано уточнену позовну заяву, на виконання ухвали суду від 23.11.2022 року, яку ухвалою суду від 26.12.2022 року прийнято до розгляду.
У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, поважних причин неявки суд не повідомив. Про розгляд справи судом позивач повідомлений належним чином в порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України на офіційну електронну адресу зазначену самим позивачем у заяві про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 5), та відповідно довідок (а.с. 181, 189, 204, 204зворот) електронні листи були доставлені одержувачу на його електронну скриньку. Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Заяв або клопотань про відкладення судового засідання позивачем до суду не надано.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся шляхом направлення судових повісток про явку до суду рекомендованою поштовою кореспонденцією в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, за адресою його місця проживання чи місця перебування зареєстрованою у встановленому законом порядку відповідно відомостей з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (а.с. 100). Разом з тим, поштові конверти судового відправлення повернулись до суду з відмітками відділення поштового зв`язку, які свідчать про їх неотримання відповідачем (а.с. 102, 140, 141, 177), проте, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав судову повістку.
Крім того, відповідач викликався до суду в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 88, 97, 139, 150, 189) та згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, зопублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідачем не повідомлено суд про причини неявки, не надано відзову чи заперечень проти позову, будь-яких заяв або клопотань.
У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України встановлено, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».
При цьому, у відповідності до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач вважається повідомленим належним чином та повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин і не подав відзив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 13.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (позивальник) укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н відповідно до якої позивальник погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
При цьому, згідно заяви позичальника ОСОБА_3 , останньому було оформлено Кредитку «Універсальна» із кредитним лімітом 500,00 грн. та базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 199 зворот).
З наданої позивачем до позовної заяви Довідки про надані кредитні картки ОСОБА_2 вбачається, що позичальником було отримано кредитну картку НОМЕР_1 строком дії 09/15 та в подальшому неодноразово були перевипущені, останній раз ОСОБА_2 картку було видано 16.03.2019 року терміном дії 08/22 (а.с.20).
Позивачем також надано Виписку за договором № б/н із ОСОБА_2 про рух коштів за картковим рахунком відкритим на ім`я ОСОБА_2 (далі Виписка) (а.с. 21-35).
Із зазначеної Виписки за рахунком відкритим на ОСОБА_2 вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку.
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Номери кредитних карток, зазначені у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Довідці про надані кредитні картки повністю співпадають з тими, які вказані у наданій позивачем Виписці по рахунку позичальника ОСОБА_2 та по яким здійснювалися відповідні операції (а.с. 20).
Таким чином, позичальник ОСОБА_2 фактично отримавши грошові кошти від Банку, у добровільному порядку, у повному обсязі їх не повернув на користь АТ КБ «ПриватБанк».
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 60) проте на дату смерті позичальника наявна заборгованість та доказів, що вона у добровільному порядку була погашена на користь позивача, матеріали справи не містять.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»)
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, позичальником ОСОБА_2 були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості.
Згідно частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником спадкодавця обов`язку з повернення фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було зроблено актовий запис № 132 від 18 січня 2021 року (а.с. 105).
Ухвалою суду від 12.08.2022 року було витребувано із Другої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу заведену після смерті позичальника ОСОБА_2 .
За даними спадкової справи №435/2021, заведеної після смерті позичальника, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 батько позичальника ОСОБА_2 (а.с. 111 зворот-112) та, відповідно до Заяви ОСОБА_1 до Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 04.06.2021 року, останній прийняв все майно належне померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 104 зворот).
Відповідно до положень статті 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (стаття 1220 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Положення статті 1281 ЦК України передбачають, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
25.10.2021 року позивач направив до нотаріальної контори претензію кредитора (а.с. 123-123зворот)
17.11.2021 року позивач направив лист-претензію ОСОБА_1 (відповідачу у справі) (а.с. 64).
Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.
У відповідності до ч .4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця(спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.
Як встановлено з матеріалів спадкової справи, відповідач ОСОБА_1 є одноособовим спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та не скористався своїм правом на подання доказів щодо вартості успадкованого майна, а також щодо задоволення претензії кредитора у добровільному порядку, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 зі спадкоємця ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суд вважає обґрунтованими.
Матеріали справи не містять доказів, що на дату розгляду справи судом заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2008 року на дату розгляду даної справи судом, у добровільному порядку сплачена на користь позивача у повному або частковому розмірі.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжного доручення, за звернення до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. (а.с.4) та враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позову в частині розміру заборгованості у повному обсязі, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: Н.О. Бізяєва