ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/392/22 Номер провадження 22-ц/814/2215/23Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіна О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Сенкевич В.І.,

представників відповідача Пікуля Р.М.,Кабась З.Д.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Анаско» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації

за апеляційною скаргою адвоката Сенкевича Володимира Івановича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Кравець С.В. в смт. Машівка, зі складанням повного тексту 21.09.2022 року

та на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Кравець С.В.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що є спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_2 , яка за життя 15.11.2010 року за договором оренди передала земельну ділянку площею 6, 17 га в оренду ФГ «Анаско» терміном на 49 років.

Але технічна документація на право користування земельною ділянкою відповідачем вказаною земельною ділянкою виготовлена у 2011 році та акт визначення меж в натурі після смерті матері.

Посилаючись на те, що в спірному договорі не визначений порядок нарахування орендної плати, визначення її розміру та періодичність виплати, а також наявні документи, що містять ознаки фальсіфікації просив:

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 6, 1659 га, кадастровий номер :00:035:0019, яка розташована на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, шляхом повернення її власнику ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора виконкому Ланнівської сільської ради Полтавської області Бугаєнко В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за договором оренди від 15.11.2010р. між ОСОБА_1 та ФГ «Анаско» з одночасним припиненням такого речового права.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до фермерського господарства «Анаско» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації.

Рішення суду обгрунтовано недоведеністю позовних вимог.

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року відмовлено у стягненні з фермерського господарства «Анаско» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Рішення та додаткове рішення оскаржив адвокат Сенкевич В.І. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнути судові витрати з відповідача.

Вважає, що суд не повністю з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, не взявши до уваги, що спірний договір фактично є неукладеним через те, що в ньому не визначено з чого береться відлік 3 % та періодичність виплати суми орендної плати.

Крім того, державна реєстрація проведена на підставі сфальсіфікованого документу та неукладеного договору.

У відзиві ФГ «Анаско» посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року та додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.11.2010 року між ОСОБА_2 та ФГ «Анаско» укладено договір оренди землі, за умовами якого (пункт 1, 2) орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради, загальною площею 6,17 га, належну ОСОБА_2 , строком на 49 років (пункт 8), зі сплатою орендної плати в натуральній та грошовій формі у строк з 01 вересня по 31 грудня (пункти 9, 11).

Договір був зареєстрований у Машівському районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 липня 2011 року за номером 00211.

Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта оренди за договором оренди ОСОБА_2 передала, а ФГ «Анаско» прийняло в платне користування земельну ділянку площею 6,17 га, яка розташована в с. Павлівка.

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право користування ФГ «Анаско» земельними ділянками громадян, у т. ч. ОСОБА_2 у адміністративних межах Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, виготовлена в 2011 році та містить акт визначення меж земельної ділянки у натурі.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, її спадкоємцем за заповітом є син позивач- ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 червня 2018року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважав, що спірний договір оренди є неукладеним, так як в ньому не визначений розмір орендної плати, а акт визначення меж в натурі складений після смерті матері та не міг бути нею підписаний.

Районний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог своє рішення мотивував тим, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Верховний Суд України неодноразово висловлював підхід, згідно якого відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.

Посилання позивача на відсутність у договорі істотної умови не унеможливила виконання договору, і останній не заперечував про отримання орендної плати, тому незгода позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання його прав порушеними.

Зазначена обставина була встановлена в ході розгляду Верховним Судом 07 квітня 2021 року справи № 540/971/18 між тими ж сторонами (а.с 68-72).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Достовірно встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ФГ «Анаско» за оренду земельної ділянки 10 000 грн. за видатковим касовим ордером 22 лютого 2015 року та 70 000 грн 02 лютого 2017 року, а також отримував кошти щорічно з 2011- по 2021 рік, що свідчить про те, що договір фактично був укладений та виконувався відповідачем.

А тому не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, про що зазначено у постанові від 5 червня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позивач безпідставно ототожнює підпис матері на договорі оренди від 15.11.2010 року, який є чинним, та акті визначення меж земельної ділянки в натурі, який є технічною документацією із землеустрою, що посвідчують право користування земельною ділянкою і в даному випадку не свідчить про неукладеність договору оренди.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди позивача з висновками, викладеними і постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року.

Безпідставними є також вимоги позовної заяви щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 6, 1659 га, кадастровий номер :00:035:0019, яка розташована на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, шляхом повернення її власнику з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, так як позивач не вірно вважає, що договір оренди є неукладеним.

Помилковими є також посилання в апеляційній скарзі на окремі правові позиції Верховного Суду. При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Правовідносини у зазначених як приклади справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Не може бути прийнята до уваги аргументація апеляційної скарги щодо незгоди з додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з фермерського господарства «Анаско» витрат на правничу допомогу, так як доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать положенням ст.141 ЦПК України, зважаючи на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сенкевича Володимира Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.02.2023року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна