ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1695/22 Номер провадження 22-ц/814/2090/23Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Вірченко О.М. в м.Миргороді, зі складанням повного тексту 07.09.2022 року,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що починаючи з 14.08.1987 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи медичною сестрою стоматологічного кабінету Миргородської центральної районної лікарні, правонаступником якого є комунальне некомерційне підприємство «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради (далі Лікарня), де в подальшому працювала в різних структурних підрозділах, востаннє працювала на посаді сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційного).

08.07.2022 року позивача звільнено за п.1 ст. 40 КзПП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Вважає, що при звільненні їй не було доведено наявність всіх вакантних посад, не враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки позивач має двох утриманців та є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

Посилаючись на вищевказане просила, визнати незаконним і скасувати виданий відповідачем Наказ № 258-П від 08.07.2022 року щодо її звільнення і поновити її на посаді сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційного) лікарні, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу на мою користь з 08.07.2022 року до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і виплати заробітної плати за один місяць.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано незаконним і скасовано наказ комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради від 08липня 2022року № 258-П «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційного) комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради з 09 липня 2022 року.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12 601,97 грн.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1 984,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржило некомерційне підприємство «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вважають, що при розгляді справи судом першої інстанції помилково було встановлено, що оскаржуваний наказ було винесено з порушенням вимог.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з серпня 1987 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 14 січня 2016 року працювала сестрою медичною палатною дитячого відділення (інфекційного).

У відповідності з наказом Лікарні від 29 березня 2022 року № 98-ОД «Про скорочення та введення штатних посад Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради» з 09 липня 2022 року були скорочені певні посади відповідача, в тому числі 4,5 штатних одиниць сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційного) (а.с. 28-39).

Позивачку було ознайомлено з вказаним наказом (а.с. 40).

Протоколом від 24 червня 2022 року № 1 засідання комісії для визначення першочергового права залишення на роботі при скороченні затверджено список працівників, які підлягають вивільненню в зв`язку зі скороченням штату в Лікарні, в тому числі і позивач (а.с. 58-61).

Повідомленням від 25 квітня 2022 року № 50 «Про заплановане вивільнення» в зв`язку зі скороченням 4,5 штатної посади сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційне) Лікарні ОСОБА_1 попереджено про наступне можливе звільнення з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 08 липня 2022 року (а.с. 57).

Згідно з актом від 29 квітня 2022 року № 1 «Про пропонування ОСОБА_4 вакантних посад» позивачці було запропоновано посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

02 травня 2022 року позивачка повідомила, що відмовляється від запропонованої посади. Цього ж дня була запропонована посада сестри медичної палатної неврологічного відділення, від якої ОСОБА_1 також відмовилась.

Наказом відповідача від 08 липня 2022 року № 258-П позивачку було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що їй не були запропоновані всі вакантні посади на підприємстві, зокрема ті, що були новоутвореними (щонайменше 23) згідно положень наказу № 98-ОД, а також адміністрацією відповідача проігноровано її переважне право залишення на роботі.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, своє рішення мотивував тим, що при звільненні позивача не були дотримані вимоги трудового законодавства, зокрема, їй не було запропоновано всі вакантні посади та не проведено аналізу наявності переважного права осіб, що залишились працювати у порівнянні з ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору,за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 331/8965/15-ц (провадження № 61-11385св18),від 25 лютого 2020 року у справі № 310/9675/18 (провадження № 61-21148св19).

По даній справі встановлено, що у відповідача відбулось скорочення штату працівників, під яке підпадала займана ОСОБА_1 посада сестри медичної палатної дитячого відділення (інфекційного) і роботодавець обмежився пропозицією для працевлаштування позивача тільки зразу після повідомлення про наступне вивільнення 29 квітня 2022 року.

Між тим, безпосередньо перед звільненням позивача в лікарні були наявні вільні посади. На підтвердження цього факту свідчить, зокрема, наказ № 289-П від 08.07.2022 року по особовому складу підприємств «Миргородська лікарня інтенсивного лікування», з пунктів 4.98 4.103 якого вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі поданих останніми заяв з 27 по 30 червня 2022 року були переведені сестрами медичними дитячого відділення (а.с. 88-89).

У зв`язку з цим обгрунтованим є висновок районного суду про те, що з протоколу від 24 червня 2022 року засідання комісії для визначення першочергового права залишення на роботі при скороченні не зазначено, які критерії враховувались при затвердженні списку працівників, що підлягають звільненню та дотримання вимог ст.42 КЗпП України.

Так, відповідачем в порядку, визначеному ст.ст.12,81 ЦПК України, не спростовані

твердження позивача про наявність у неї великого стажу роботи ( 34 роки), утриманців двох членів сім`ї з інвалідністю, які не мають самостійного заробітку.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проте, відповідачем суду не надано належних доказів на підтвердження того, що стаж роботи, кваліфікація, наявність утриманців тощо інших працівників, що залишились працювати, мають переваги у порівнянні з позивачем.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництвапри рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається сімейним при наявності двох або більше утриманців, особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

Відповідачем зазначеного положення Закону не дотримано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.02.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна