Справа № 308/4793/15-ц
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

за участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє представниця - адвокатка Ільків Соломія Михайлівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2021 року, ухвалене суддею Придачуком О. А.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (надалі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», а після зміни найменування АТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 31.07.2008 між АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 401/29-08, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 15 985,22 доларів США під 13,2% річних із терміном користування до 30.07.2014.

27 квітня 2009 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень до зазначеного кредитного договору, відповідно до якого цільовий характер використання кредиту є на купівлю автомобіля марки «Ford Fiesta».

З метою забезпечення виконання позичальницею свого кредитного зобов`язання, 31.07.2008 між ПАТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 укладено договір застави, згідно з яким у заставу передано транспортний засіб марки «Ford Fiesta», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також було укладено договір поруки від 27.04.2009 між АТ «Індустріально-експортний банк» та відповідачкою-поручителькою ОСОБА_1 .

Зазначав банк, що відповідачка ОСОБА_3 повинна була здійснювати погашення заборгованості щомісяця, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами та комісією згідно з умовами договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що стверджується меморіальним ордером про перерахування грошових коштів у безготівковій формі.

Однак ОСОБА_3 узятих на себе зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість, а саме: - 7 690,87 доларів США по строковому кредиту; - 458,96 доларів США по простроченій заборгованості; - 83,67 доларів США по нарахованим відсоткам за період з 01.02.2015 до 28.02.2015; - 14,94 доларів США по нарахованим відсоткам за період з 01.03.2015 до 05.03.2015; - 145,94 доларів США по прострочених процентах; - 18,19 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів.

Посилаючись на те, що відповідачі зазначену заборгованість у добровільному порядку не погасили, а тому банк просив суд стягнути солідарно з позичальниці ОСОБА_3 та поручительки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмір 8 412,57 доларів США, а також вирішити питання про судові витрати.

У серпні 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало до суду заяву про збільшення своїх позовних вимог, а 23 березня 2016 року - заяву про уточнення позовних вимог і остаточно просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 станом на 03.08.2015 у розмірі 8 845,62 доларів США та 16 611,70 грн пені, а також 2 034,91 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

28 вересня 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з заявою про залучення до участі у цій справі в якості правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одночасною зміною позовних вимог, а саме про стягнення на свою користь заборгованості за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 у розмірі 8 845,62 доларів США та 16 611,70 грн пені з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частках, що відповідають їх частці у спадщині, а також понесених судових витрат.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2020 року залучено до участі в цій справі правонаступників померлої відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2021 року у задоволенні цього позову АТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивач АТ «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє представниця-адвокатка Ільків С.М., подало на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності і необґрунтованості через порушення судом норм матеріального й процесуального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що помилковими є висновки суду про те, що відповідачі не є спадкоємцями позичальниці, оскільки після смерті відповідачки ОСОБА_3 банк був звернувся до Холмківської сільської ради, Ужгородської районної державної нотаріальної контори для з`ясування кола її спадкоємців та отримав був відповіді, з яких убачається, що на момент смерті ОСОБА_3 за місцем її проживання були зареєстровані і постійно проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які від прийняття спадщини не відмовилися, а відтак уважаються такими, що її прийняли.

Зазначав і те, що безпідставними є висновки суду першої інстанції про відсутність відомостей щодо обсягу спадкового майна та його вартості, оскільки у матеріалах справи наявна копія договору застави № 55/247-08 від 31.07.2008, за умовами якого ОСОБА_3 у заставу було передано банку транспортний засіб марки «Ford Fiesta 1.4 GT», номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а тому у спадкове майно входить цей автомобіль.

З огляду на наведене апелянт просив апеляційний суд оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення місцевого суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року, зокрема поновлено АТ «Креді Агріколь Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2021.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача АТ «Креді Агріколь Банк» відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористалися.

Сторони, їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, а тому, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час учинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні цього позову місцевий суд виходив із того, що позивачем не доведено: 1) факту постійного проживання відповідачів разом із ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки сама по собі реєстрація місця проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у будинку, в якому проживала ОСОБА_3 , ще не свідчить про таке їх постійне місце проживання зі спадкодавицею і, як наслідок, фактичне прийняття ними за нею спадщини без звернення в установлені законом строки до нотаріуса про її прийняття; 2) ОСОБА_2 як племінник спадкодавиці ОСОБА_3 і при наявності живої своєї матері ОСОБА_1 (сестри померлої ОСОБА_3 ) не є спадкоємцем, а відтак не може відповідати за даним позовом банку щодо боргів його тітки ОСОБА_3 ; 3) позивачем не надано суду жодних відомостей щодо обсягу спадкового майна та його вартості, а також АТ «Креді Агріколь Банк» із заявою до суду про витребування судом відповідних доказів стосовно спадкового майна не зверталося.

Проте колегія суддів із цими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитися не може, а саме щодо відповідачки ОСОБА_1 , оскільки таких висновків суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 31.07.2008 між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 401/29-08, за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 15 985,22 доларів США під 13,2% річних із терміном користування до 30.07.2014 на купівлю автомобіля марки «Ford Fiesta Comfort Plus» у ТОВ «Глобал Автоцентр», згідно з рахунком № НОМЕР_2 від 21.07.2008 для особистих потреб (т.1 а.с.20-26).

27 квітня 2009 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 401/29-08 від 31.07.2008, в якому, зокрема сторони визначили строк користування кредитом до 26 липня 2018 року (т.1 а.с.12-14).

31 липня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 також було укладено нотаріально посвідчений договір застави № 55/247-08, відповідно до якого заставодавиця ОСОБА_3 передала у заставу банку належний їй на праві власності автомобіль марки «Ford Fiesta Comfort Plus», номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску (т.1 а.с.31-37).

27 квітня 2009 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчену додаткову угоду № 01 до вказаного договору застави, в якому друге речення пункту 1.1. розділу 1 «Предмет договору» договору застави викладено в такій редакції: «Термін повернення кредиту за кредитним договором до 26.07.2018 включно» (т.1 а.с.29,30).

Також 27 квітня 2009 року між АТ «Індустріально-експортний банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 43-09/401, за умовами якого поручителька ОСОБА_1 зобов`язалася у повному обсязі відповідати за зобов`язаннями позичальниці ОСОБА_3 за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 /пункт 1.2./. Цей договір поруки втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання та строк його закінчення визначається моментом повернення усієї суми заборгованості за кредитним договором /пункт 4.1/ (т.1 а.с.27,28).

Як видно з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 401/29-08 від 31.07.2008, то станом на 03.08.2015 заборгованість ОСОБА_3 становила 9 631,91 доларів США, з яких: 8 149,83 доларів США прострочена заборгованість; 686,83 доларів США прострочених відсотків за користування кредитом; 8,96 доларів США нарахованих відсотків за період з 01.08.2015 по 03.08.2015; 786,29 доларів США, що еквівалентно 16 611,70 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту і процентної винагороди (т.1 а.с.86).

22 грудня 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» як правонаступник АТ «Індустріально-експортний банк» направило позичальниці ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове виконання всіх своїх зобов`язань за даним кредитним договором, а саме про погашення наявної заборгованості, яка складається з: 128 578,87 грн тіла кредиту; 1 439,9 грн процентів та 16 грн пені (т.1 а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_3 від 20.03.2019 (т.2 а.с.52).

24 квітня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців померлої ОСОБА_3 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 (т.2 а.с.43).

21 червня 2019 року листом за № 195 та 26 вересня 2019 року повторним листом за № 473 Ужгородська районна державна нотаріальна контора повідомила АТ «Креді Агріколь Банк» про те, що на підставі цієї претензії було заведено спадкову справу № 103/2019 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину не видавалося (т.2 а.с.44, 58). Також ця нотаріальна контора листом від 20.02.2020 за № 152/01-16 повідомила місцевий суд, що спадкоємці померлої ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталися (т.2 а.с.74).

Із листа Холмківської сільської ради від 17.09.2019 за № 0224/565 адресованого АТ «Креді Агріколь Банк» видно, що на момент смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з погосподарської книги сільської ради у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані її сестра ОСОБА_1 та племінник ОСОБА_2 (т.2 а.с.60). Аналогічна відповідь цієї ж сільської ради міститься і в листі від 13.01.2020 за № 02-24/16 адресованого Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області (т.2 а.с.71).

Предметом позову у цій справі є вимога кредитора до спадкоємців боржниці ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач у своїй заяві від 28.09.2020 (т.2 а.с.88-90) змінив свої позовні вимоги й остаточно просив суд стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 у розмірі 8 845,62 доларів США та 16 611,70 грн пені зі спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частках, що відповідають їх частці у спадщині, а відтак банк змінив свою початкову позовну вимогу до відповідачки ОСОБА_1 як поручительки за цими кредитним договором і договором поруки та в апеляційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк» не посилалося як на довід скарги про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні позову до ОСОБА_1 саме як поручительки.

У ч. 1 ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями частин 1, 3 і 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України установлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину, якщо вона при цьому не завила про відмову від спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Як передбачено ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), Верховним Судом у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 751/8658/15-ц (провадження № 61-2095св20) .

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Отож, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст. 1282 ЦК України.

Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

1) чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор, позбавляється права вимоги;

2) коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

3) при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

4) при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Вирішуючи указаний спір, колегія суддів зазначає, що позивач в установлений ст. 1281 ЦК України строк направив 24.04.2019 на адресу Ужгородської районної державної нотаріальної контори претензію № 10451/1564 до спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з приводу погашення ними заборгованості за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 та одночасно просив довести до відома її спадкоємців про вимоги банку про сплату боргу станом на 18.03.2019 у розмірі 8 149,83 доларів США тіла кредиту, 2 494,78 доларів США заборгованості по відсотках, 91 773,92 грн пені (т.2 а.с.43 і на звороті).

Дотримання позивачем строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, щодо вчинення дій, спрямованих на повідомлення спадкоємця (спадкоємців) боржниці про наявність заборгованості спадкодавиці ОСОБА_3 , відповідачами не заперечується.

Отже, на переконання колегії суддів, кредитором спадкодавиці ОСОБА_3 пред`явлено вимогу до її спадкоємців в установлений ст. 1281 ЦК України строк.

Досліджуючи питання кола спадкоємців, які прийняли спадщину за померлою ОСОБА_3 , на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що за відсутності заповіту та за наявності живої рідної сестри спадкодавиці ОСОБА_3 ОСОБА_1 , яка належить до другої черги спадкоємців за законом (ст. 1262 ЦК України), то син останньої /що стверджується відміткою в паспорті громадянки України ОСОБА_1 т.1 а.с.46/ та як племінник спадкодавиці ОСОБА_2 , на підставі статей 1258, 1264 ЦК України (четверта черга спадкоємців за законом), ч. 3 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення - племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім, зокрема матері (сестрі спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини), не є спадкоємцем померлої позичальниці ОСОБА_3 , а відтак вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» до нього задоволеними бути не можуть. Заразом факт того, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є, відповідно, рідною сестрою і племінником спадкодавиці ОСОБА_3 в апеляційній скарзі банком не заперечується.

Водночас із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено прийняття відповідачкою ОСОБА_1 спадщини, як особою, яка постійно проживала разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, оскільки сам факт реєстрації місця проживання відповідачки за однією адресою зі спадкодавицею на час відкриття спадщини ще не свідчить про її постійне місце проживання разом із померлою, як це регламентовано ч. 3 ст. 1268 ЦК України, колегія суддів погодитися не може з таких міркувань.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» /у редакції діючій на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 / визначалось, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Водночас визначення терміну «постійне місце проживання» у діючому законодавстві відсутнє. Також відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності /такий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 210/5462/14-ц, провадження № 61-22889св18).

Відповідно до підпункту 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №295/5, лише у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отож, реєстраційний запис у паспорті громадянки України ОСОБА_1 (т.1 а.с.44-46), указані вище довідки Холмківської сільської ради від 17.09.2019 за № 0224/565, від 13.01.2020 за № 02-24/16, а також відомості відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області (т.2 а.с.110) про те, що вона зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , є належними доказами її постійного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

До того ж як убачається безпосередньо із указаного вище договору поруки (т.1 а.с.27,28) відповідачка ОСОБА_1 вказала, що зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 і це її місце реєстрації є фактичним місцем проживання /розділ 6 «Юридичні адреси та реквізити сторін» договору поруки/, в якому ОСОБА_1 власноручним підписом підтвердила цю обставину. Заразом безпосередньо у своїй позовній заяві до ПАТ «АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договору від 12.12.2016, на виконання пункту 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України щодо зазначення місця проживання чи перебування /в редакції діючій на час подання до суду позову/, ОСОБА_1 зазначила місце свого проживання саме у будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.217,218).

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, відповідачка ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та прийняла таку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, враховуючи, що заяву про відмову від спадщини вона не подавала.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК). Отож, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони дають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності в установленому законом порядку. Хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Досліджуючи дійсний розмір вимог кредитора (розрахунок заборгованості станом на день смерті боржниці, який є днем відкриття спадщини) колегія суддів зазначає таке.

27 квітня 2009 року АТ «Індустріально-експортний банк» та позичальниця ОСОБА_3 договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 401/29-08 від 31.07.2008, зокрема визначили строк користування кредитом до 26 липня 2018 року.

Однак 22 грудня 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» як правонаступник АТ «Індустріально-експортний банк» направило позичальниці ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове виконання всіх своїх зобов`язань за даним кредитним договором, а саме про погашення наявної заборгованості, яка складається з: 128 578,87 грн тіла кредиту; 1 439,9 грн процентів та 16 грн пені (т.1 а.с.39).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких установлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, направивши 22 грудня 2014 року позичальниці ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове виконання всіх своїх зобов`язань за кредитним договором, банк тим самим змінив визначений сторонами строк кредитування, а відтак обґрунтованим розміром вимог кредитора-банку, згідно з наданим ним до матеріалів справи розрахунком заборгованості (т.1 а.с.47), є: 1) 7 690,87 доларів США по строковому кредиту; 2) 458,96 доларів США по простроченій заборгованості; 3) 145,94 доларів США по прострочених процентах; 4) 5,24 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів /станом на 01.01.2015/, що еквівалентно виходячи із курсу валют у цьому розрахунку 124,57 грн, а враховуючи оплату позичальницею пені в розмірі 291,00 грн (12,24 доларів США), переплата пені становить 7,00 доларів США /12,24 - 5,24 = 7,00). Решта заявлених банком вимог, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних відомостей щодо обсягу спадкового майна, його вартості та банк із відповідною завою про витребування доказів щодо належності померлій ОСОБА_3 майна, до суду не звертався, а тому вимога кредитора до спадкоємиці у межах вартості майна, одержаного у спадщину, задоволенню не підлягає, то колегія суддів такий висновок місцевого суду вважає безпідставним з огляду на таке.

Положеннями частин 1-3 ст. 13 ЦПК передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як регламентує ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із учиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18), що підтверджено, зокрема і в постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 у справі № 751/8658/15-ц (провадження № 61-2095св20) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

За таких обставин суд першої інстанції необґрунтовано поклав на позивача АТ «Креді Агріколь Банк» обов`язок доведення обсягу успадкованого відповідачкою ОСОБА_1 майна та його вартості.

Водночас є слушним довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою про належність спадкодавиці ОСОБА_3 на праві власності переданого у заставу банку-позивачу автомобіля марки «Ford Fiesta Comfort Plus», номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який уходить до складу спадкового майна, а протилежне матеріали справи не містять.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд уважає, що позивач частково довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідачки ОСОБА_1 , яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 , а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову банку до ОСОБА_1 не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову до неї та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 у розмірі 7 690,87 доларів США по строковому кредиту, 458,96 доларів США по простроченій заборгованості, 145,94 доларів США по прострочених процентах, що разом складає, з урахуванням переплаченої пені 7,00 доларів США, 8 288,77 доларів США (7 690 + 458,96 + 145,94 7 = 8 288,77), але в межах вартості майна, одержаного у спадщину за померлою позичальницею ОСОБА_3 .

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача-апелянта АТ «Креді Агріколь Банк» підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог сплачений банком судовий збір за подання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.38,85) та апеляційної скарги (т.2 а.с.40), що загалом із 5 087,28 грн (1 999,78 грн + 35,13 грн + 3 052,37 грн) становить 2 188,93 грн /1) 5 087,28 грн поділити на 2-ох відповідачів = 2 543,64 грн на кожного відповідача; 2) 2 543,64 грн х 86,005% задоволених вимог = 2 188,93 гривень/.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», в інтересах якого діє представниця-адвокатка Ільків Соломія Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до правонаступниці померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши із неї на користь цього банку заборгованість за кредитним договором № 401/29-08 від 31.07.2008 у розмірі 8 288 (вісім тисяч двісті вісімдесят вісім) доларів США 77 центів, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У задоволенні решти вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» сплачений судовий збір у розмірі 2 188 (дві тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 93 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді