ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/192/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1069/22 Категорія: 305010300 Побережна Н.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідачі держава Україна в особі Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 (повний текст складено 02.12.2022, суддя в суді першої інстанції Побережна Н.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду в розмірі 117 000,00 грн., мотивуючи про те, що 05.10.2020 до ЄРДР за №0000358 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, у якому їй 07.10.2020 повідомлено про підозру. 04.12.2020 ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 07.12.2020 прокурором Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури Плетінь О. складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 , який надійшов до Шполянського районного суду Черкаської області 11.01.2021. 24.03.2022 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31.05.2022 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що в даному випадку, граничний строк закінчення досудового розслідування є 07.11.2020, тому всі процесуальні дії та рішення прийняті прокурором після 07.11.2020: повідомлення про нову підозру ОСОБА_1 04.12.2020, складання та затвердження обвинувального акту 07.12.2020, направлення обвинуваченій матеріалів дізнання 05.01.2021 та направлення обвинувального акту до суду 11.01.2021, вчинені після закінчення строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, є незаконними. Таким чином, починаючи з 04.12.2020 (повідомлення про підозру) по 31.05.2022 (набрання законної сили судовим рішенням про закриття кримінального провадження) ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом, що, за її доводами, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що позивач не довела завдання їй моральної шкоди внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування, а також припинення кримінального провадження стосовно неї з реабілітуючих підстав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 29.12.2022подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. Скаржник зазначає, що нову підозру від 04.12.2020 їй вручили незаконно, що встановлена апеляційним судом в ухвалі від 31.05.2022. Указане підтверджує протиправність дій органів слідства у кримінальному провадженні та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Факт незаконного перебування особи під слідством є підставою для відшкодування моральної шкоди за правовими висновками ВП ВС від 08.02.2022 у справі №201/10234/20.

У відзивах на апеляційну скаргу представники Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України просили суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 117 000,00 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вимоги та доводи скаржників у даній справі, предметом апеляційного перегляду є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, щодо яких наведено заперечення в апеляційних скаргах. В решті висновків про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 05.10.2020 до ЄРДР за №0000358 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, у якому позивачу ОСОБА_1 07.10.2020 повідомлено про підозру. 04.12.2020 ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 07.12.2020 прокурором Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури Плетінь О. складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 , який надійшов до Шполянського районного суду Черкаської області 11.01.2021.

24.03.2022 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31.05.2022 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Судом апеляційної інстанції зазначено, що граничний строк закінчення досудового розслідування є 07.11.2020, тому всі процесуальні дії та рішення прийняті прокурором після 07.11.2020: повідомлення про нову підозру ОСОБА_1 04.12.2020, складання та затвердження обвинувального акту 07.12.2020, направлення обвинуваченій матеріалів дізнання 05.01.2021 та направлення обвинувального акту до суду 11.01.2021, вчинені після закінчення строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, є незаконними.

Позивач у даній справі стверджує про те, що досудове розслідування та судовий розгляд у кримінальному провадженні стосовно неї здійснювалися незаконно, що підтверджує факт закриття відповідного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, та відповідні дії після закінчення вказаних строків стосовно позивача проведено незаконно та завдали їй моральної шкоди.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Приписами ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно правового висновку ВС в постанові від 31.08.2022 у справі №306/701/20 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, який включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умови виникнення права на його відшкодування. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону № 266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі ВП ВС від 17.11.2021 у справі №522/2493/18.

Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих підстав, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Враховуючи викладені вище правове регулювання та правові висновки ВС, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, а саме факт припинення кримінального провадження стосовно позивача (закриття судом) з нереабілітуючих підстав (закінчення строку досудового розслідування), тобто без констатації відсутності протиправності в діях особи, питання про притягнення до кримінальної відповідальності якої вирішувалося судом, стверджувати про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не можна, адже відповідне кримінальне провадження, хоча й містило процесуальні недоліки, що обумовили його закриття, однак не призвело до порушення принципів кримінального судочинства щодо недопущення здійснення кримінальної процедури щодо невинної особи без належних на те підстав.

Більше того, п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування шкоди лише у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, що в даному випадку не мало місця, адже кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування.

Посилання скаржника на те, що нову підозру від 04.12.2020 їй вручили незаконно, що встановлена апеляційним судом в ухвалі від 31.05.2022, та підтверджує, за її доводами, незаконність дій органів слідства у кримінальному провадженні, у даному випадку не спростовує правильність вказаних вище висновків суду в цій справі, адже не доводить наявність законодавчо визначених підстав для відшкодування моральної шкоди особі, кримінальне провадження щодо якої було закрито - п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Також мають бути відхилені апеляційні доводи скаржника про те, що факт незаконного перебування особи під слідством є підставою для відшкодування моральної шкоди за правовими висновками ВП ВС від 08.02.2022 у справі №201/10234/20, адже у справі, яка розглядалася ВП ВС провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з недоведеністю вини особи в його вчиненні.

Однак у даній справі таких обставин встановлено не було, натомість кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування.

Інших доказів, які б свідчили про завдання позивачу моральних страждань внаслідок здійснення щодо неї кримінального провадження з боку органів досудового розслідування чи суду, сторонами справи надано не було.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 у даній справі належить залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору за перегляд справи в апеляційному суді, слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги відхилити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за перегляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 18.01. 2023.

Суддя-доповідач

Судді