Справа № 237/5112/21
Провадження № 2/237/429/23
12.01.23 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С. М.,
при секретарі Бахтіяровій Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2021 року позивач надав в борг відповідачу 50 000 грн. та 07.08.2021 року- 84 000 грн., прощо свідчить письмова розписка, згідно з якою відповідач зобов`язавсяповернути вказані кошти через місяць. Однак на сьогодні відповідач грошові коштипозивачу не повертає та ухиляється від добровільного виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.
Щодо стягнення боргу:
04.08.2021 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 грн., та 07.08.2021 року- 84 000 грн.. Грошові кошти брав у борг терміном на один місць. Написана та підписана розписка власноруч. Також позивачем розраховано заборгованість за відсотками за користування коштами, а саме з 04.08.2021 рок у розмірі 612 грн, та з 07.08.2021 року- 1008 грн.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк та договір позики із заставним забезпеченням, укладений між сторонами, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк.
Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строки повернення грошей про що склали відповідну розписку та договір, зазначене підтверджує факти укладення договорів позики між ними та їх умови.
Таким чином, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договорів та вимог ЦК України.
Як вбачається з пояснень позивача у визначений в розписці строк відповідач позику в повному обсязі не повернув, свої зобов`язання не виконав.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо відшкодування моральної шкоди:
Судом встановлено, що позивач знаходився на лікуванні з 11.11.2021 року по 22.11.2021 рік за хворобою, що сталась через хвилювання, щодо не повернення відповідачем вчасно боргу, про що свідчить виписка епікризу № 398521 із медичної карти позивача. Згодом позивач проходив лікування з діагнозом Ковід-19. Також позивач має захворювання, на лікування яких на рік моє витрачати до 25 000 грн.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України ,моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.
Твердження позивача про винність відповідача у тому, що ОСОБА_2 винен у захворюванні, що сталось з 11.11.2021 року по 22.11.2021 рік, суд вважає недоведеним належними та достатніми доказами в розумінні статей 77 і 80 ЦПК України.
В частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 134 000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз`яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.
Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. 23, 202, 207, 526, 530, 533, 610, 1049, ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 19, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 134 000 грн. рахунок погашення заборгованості за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування позикою у розмірі 134 000 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 1620 грн.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в 134 000 грн.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати у розмірі 992 грн. 40 коп.
Накласти арешт на нерухоме майно та грошові вклади, що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Суддя С. М. Ліпчанський
Дата документу 12.01.23 року