Справа №: 671/577/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Ніколової С.В.,

з участю секретаря судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь 310250 грн. 00 коп. в рахунок вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказував, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 січня 1999 року по 17 жовтня 2018 року. За час шлюбу, крім іншого майна, ними було набуто зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 31. Зазначає, що дана квартира набута ними у період шлюбу та за спільні кошти, тому вважає, що дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, йому, як колишньому чоловікові, належить 1/2 зазначеного майна. 27 червня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачкою та покупцем ОСОБА_5 , дана квартира була відчужена відповідачкою. Він надав згоду на продаж квартири, бажаючи зберегти добрі відносини із колишньою дружиною, яка зобов`язалася віддати йому половину коштів, виручених від продажу квартири. Відповідно до п. 1 договору від 27 червня 2019 року, відповідачка (продавець) продала та передала у власність покупця ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін продаж вчинено за погоджену ними суму 620500 грн. 00 коп., які відповідачка одержала в повному обсязі від покупця до підписання цього договору. Вказує, що відповідачка не відповідала на його звернення щодо передачі половини суми коштів, виручених від продажу квартири. Просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 310250 грн. 00 коп. в рахунок вартості 1/2 частини належної їм з відповідачкою на праві спільної сумісної власності квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідачка та її представник проти позову заперечили, посилаючись на безпідставність позовних вимог та обрання позивачем неналежного способу захисту. Вказують, що рішення про продаж квартири прийнято сторонами спільно з метою розділити належну їм квартиру. Розрахунок між сторонами було здійснено до підписання договору, про що зазначено в договорі. Продаж квартири здійснювався в інтересах колишньої сім`ї, і всі спірні питання були врегульовані. Зазначають, що 12.06.2020 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір про поділ майна подружжя, згідно якого було вирішено питання про розподіл двох автомобілів: по одному для кожної із сторін, вартість кожного автомобіля становила близько 300000 грн. 00 коп., при цьому питання неповернення половини коштів з продажу квартири позивачем не ініціювалося. Зазначає, що односторонній правочин - нотаріально посвідчена згода позивача на відчуження майна, що є спільною власністю подружжя, не оспорювався ним та не визнавався недійсним і позивач не відмовлявся від даного одностороннього правочину.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у чинній ст. 60 СК України.

За змістом ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із положень ч. 1 ст. 28 КпШС України слідує, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться у чинному СК України. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до положень статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільної квартири, має бути нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такої позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.01.2016 року у справі № 158/2229/16-ц.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Частиною другою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.01.1999 року по 17.10.2018 року, що підтверджується рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області 29 січня 2021 року у справі № 671/181/20, яке набрало законної сили 11.03.2021 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:005:0228, що розташована по АДРЕСА_2 .

Встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами також було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: квартира АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 05.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 31.

Згідно з висновком про вартість об`єкту оцінки від 20 червня 2019 року, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , ринкова квартири, загальною площею 49,1 м.кв., що знаходиться за адресою по АДРЕСА_3 становить 620500 грн. 00 коп.

27 червня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу дана квартира була продана відповідачкою. Відповідно до п. п. 4, 5 даного договору купівлі - продажу квартири, за домовленістю сторін продаж вчинено за погоджену ними суму 620500 грн. 00 коп, які продавець (відповідачка) одержала в повному обсязі від покупця до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під договором підтвердила повний розрахунок зі сторони покупця за продану квартиру.

На укладення колишньою дружиною в інтересах сім`ї договору купівлі-продажу квартири позивач 27 червня 2019 року надав письмову згоду, що була нотаріально посвідчена.

Дані обставини підтверджуються дослідженими доказами: рішеннями Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року у справі №671/310/18 та від 29 січня 2021 року у справі №671/181/20 (а.с. 9, 10-11); договором купівлі-продажу квартири від 05.01.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованим в реєстрі за № 31, договором купівлі-продажу від 27.06.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 2688 (а.с. 63, 92); інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 66, 67-68), заявою ОСОБА_1 про надання згоди на продаж квартири, справжність підпису на якій було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., зареєстровано в реєстрі за №2686 (а.с. 91 зворот); висновком про вартість об`єкту оцінки (а.с. 70 зворот).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка після розірвання шлюбу з позивачем та припинення з ним шлюбних відносин, за його письмовою згодою 27 червня 2019 року відчужила квартиру, яка була спільною сумісною власністю подружжя та придбана ними в період шлюбу 05 січня 2011 року.

Позивач, надаючи письмову згоду на відчуження відповідачкою даної квартири у заяві зазначив, що ними погоджені ціна та умови договору купівлі-продажу квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і укладається колишньою дружиною в інтересах сім`ї та відповідає їхньому спільному волевиявленню.

В судовому засіданні не встановлено обставин на підтвердження того, що кошти, отримані від продажу квартири, використані відповідачкою в інтересах сім`ї.

Відповідачка в судовому засіданні 22.11.2022 року пояснила, що позивач особисто був присутній при оформленні договору купівлі-продажу і тому після отримання нею коштів за договором, вона відразу ж віддала позивачу належну йому суму коштів у розмірі 14000 доларів.

Позивач в судовому засіданні дані обставини заперечив.

Всупереч ст. 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження передання позивачу частини грошових коштів, виручених від продажу квартири, зокрема письмової розписки про отримання позивачем коштів, відповідачка суду не надала.

Посилання відповідачки на те, що під час проведення розподілу іншого спільного майна (автомобілів) позивач не ставив питання про повернення йому частини отриманих від продажу квартири коштів, не може бути визнано судом достовірним підтвердженням обставин щодо отримання ним грошових коштів.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію у розмірі половини вартості відчуженого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки квартира за адресою по АДРЕСА_3 , яка є спільним майном подружжя, була відчужена відповідачкою після розірвання шлюбу, і сторони погодилися із вартістю квартири у сумі 620500 грн. 00 коп., вказана сума грошових коштів підлягає поділу порівну між сторонами і з відповідачки на користь позивача слід стягнути 310250 грн. грошової компенсації, що становить 1/2 частину вартості квартири.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-79, 81, 89, 141, 247, 258-273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 310250 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3164 грн. 55 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Повне рішення складено 27.01.2023 року.

Суддя: