Справа № 953/7730/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

за участю секретаря судових засідань- Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), подану представником - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленко П.М.. звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму завданих збитків в порядку зворотної вимоги в розмірі 71973,20 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9500 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, 04.10.2017 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом ВАЗ 2170, д.н.з. НОМЕР_3 . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 07.02.2018 приблизно о 02-50 год. в м.Харкові вул. Пушкінська 104е, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Chevrolet Tacuma»д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Вказав, що внаслідок ДТП автомобілю ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2018 року (справа №640/2781/18) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 12.1 ПДР України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вищевказана постанова набрала законної сили 01.05.2018 року. Зазначив, згідно рахунку -фактури №000003109 від 19.02.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 склала 71973,20 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування, на підставі страхового акту №04290-02 від 11.05.2018, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 71973,20 грн. Також вказав, що 10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, наведених в Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги про відшкодування в порядку регресу збитків у виплаті виплаченого страхового відшкодування за Договором №3-01 від 04.10.2017. Також представник позивача зазначив, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та на правову допомогу в розмірі 9500 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

23.09.2020 представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 через канцелярію суду надала письмові заперечення щодо витрат на правову допомогу, в яких заперечувала щодо вказаної вимоги та просила відмовити в її задоволенні. Зазначила, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та наданих адвокатом послуг. Крім того, у додатковій угоді №2 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 передбачено послугу «Супровід та контроль судової справи» вартістю 3500 грн., при цьому відсутні дані про витрачений час на надання цієї послуги. До того ж формулювання є досить обширним. Також, в акті здачі -прийняття роботи від 12.05.2020 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 вказано, що клієнтом було здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 3500 грн., однак відсутній акт здачі -прийняття робіт, а тому не зрозуміло, що саме робив адвокат та з чого складається вартість послуги. До того ж відповідно до платіжного доручення №Р24А751514764А40000 від 08.04.2020 сплачено 5000 грн. Крім того, в акті здачі -прийняття робіт від 12.05.2020 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 вказано ,що до сплати відповідно до переліку послуг підлягає 6000 грн., однак відповідно до платіжного доручення №Р24А764729252А12870 від 12.05.2020 сплачено 4500 грн. Крім того, у додаткові угоді №2 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 передбачена послуга «Підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду» вартістю 1500 грн., витрачено часу 2 год., однак з матеріалів справи вбачається, що з процесуальних документів наявна лише позовна заява.

06.02.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшла заява про часткове визнання позову, а саме не заперечувала про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків в порядку зворотної вимоги в розмірі, визначеному висновком експерта №18487/565 від 19.11.2020 в розмірі 30 742,72 грн. В іншій частині позову просила відмовити. Посилалась на те, що підтвердженим є розмір збитків на суму 30742,72 грн. У матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про те, що власником автомобіля був здійснений ремонт автомобіля та в повному обсязі сплачені всі рахунки по відновленню автомобіля. Наявність рахунків у справі у вигляді акту огляду колісного транспортного засобу та рахунку -фактури -це тільки наміри ремонтного підприємства, а не факт отримання грошових коштів.Позивач неправомірно розраховує розмір шкоди, ним не надано доказів купівлі запчастин, проведення відновлювального ремонту та реальних затрат, що він поніс внаслідок ДТП. Крім того, на даний час невідомо, чи відремонтовано автомобіль та які фактично витрати поніс позивач на його ремонт, тому у відповідності до чинного законодавства та страхового полісу, реальний розмір шкоди невідомий. Витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають з підстав, наведених у запереченнях.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 22.05.2020 відкрито справдження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 04.09.2020 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 21.09.2020 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 28.10.2020 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 03.11.2020 клопотання представника відповідача про проведення авто товарознавчої експертизи задоволено. Провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 09.12.2020 поновлено провадження у справі для виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 17.12.2020 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 28.12.2020 матеріали цивільної справи направлено для продовження проведення експертизи. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 06.12.2021 поновлено провадження у справі.

17.10.2022 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав перебування судді Лях М.Ю. у відпустці по догляду за дитиною, зазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Губської Я.В. від 16.11.2022 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Позивач ФОП ОСОБА_1 та його представник адвокат Самойленко П.М. в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про слухання справи за їх відсутністю, вимоги позовної заяви просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява представника, в якій вона просила розглянути справу за відсутністю сторони відповідача, позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 30742,72 грн. В задоволенні решти вимог просили відмовити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.10.2017 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом ВАЗ 2170, д.н.з. НОМЕР_3 .

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разу настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

07.02.2018 приблизно о 02-50 год. в м.Харкові вул. Пушкінська 104е, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Chevrolet Tacuma»д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 .

Судом вбачається, що ОСОБА_3 , 07.02.2018 о 02-50 год., керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_4 по вул. Пушкінська 104е в м.Харкові, не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Chevrolet Tacuma»д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_5 , який в свою чергу скоїв наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 18.04.2018 року (справа №640/2781/18) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 12.1 ПДР України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вищевказана постанова набрала законної сили 01.05.2018 року.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

На момент ДТП цивільно -правова відповідальність автомобіля ОСОБА_4 ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 , 2010 року випуску була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» за Договіром добровільного страхування наземного транспорту №3-01 від 04.10.2017.

Згідно рахунку -фактури №000003109 від 19.02.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 склала 71973,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що, на підставі страхового акту №04290-02 від 11.05.2018, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 71973,20 грн.

Крім того, судом вбачається, що 10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, наведених в Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги про відшкодування в порядку регресу збитків у виплаті виплаченого страхового відшкодування за Договором №3-01 від 04.10.2017.

За клопотанням сторони відповідача по справі було проведено судову авто товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта №18487/565 за результатами проведення авто товарознавчої експертизи від 19.11.2021 зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 в результаті ДТП 07.02.2018 складає 30 742,72 грн.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом страхування цивільної відповідальності є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за збиток, заподіяний третім особам внаслідок дорожньо-транспортного випадку.

Пунктом 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, що зобов`язує власника транспортного засобу в обов`язковому порядку застрахувати свою цивільну відповідальність, а страховика - в обов`язковому порядку відшкодувати прямий збиток, заподіяний страхувальником третій особі. Відповідно до вищевказаних норм Закону, особою, зобов`язаною відшкодувати заподіяний збиток замість страхувальника є страховик, що видав такому страхувальника поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або Законом.

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно наданого позивачем рахунку -фактури №000003109 від 19.02.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 склала 71973,20 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування, на підставі страхового акту №04290-02 від 11.05.2018, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 71973,20 грн. Отже, страхових визначив суму виплати на власний розсуд, не надавши відповідачу направити власні заперечення на визначений страховиком розрахунок страхового відшкодування, а тому не можна вважати, що розмір страхового відшкодування узгоджений з ним. Доказів зворотного позивач не надав.

Не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, сторона відповідача, реалізуючи свої законні права, заявила клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку, завданого потерпілій стороні. Так, відповідно до висновку експерта №18487/565 за результатами проведення авто товарознавчої експертизи від 19.11.2021 зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2170 д.н.з. НОМЕР_3 в результаті ДТП 07.02.2018 складає 30 742,72 грн.

Згідно ч. 1ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною 3ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника.

Згідно ч. 7ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

За таких обставин, враховуючи, що стороною позивача не надані підтверджуючі документи про те, що власником автомобіля був здійснений ремонт автомобіля та в повному обсязі сплачені всі рахунки по відновленню автомобіля, не надано доказів купівлі запчастин, проведення відновлювального ремонту та реальних фактично понесених затрат, що поніс потерпілий внаслідок ДТП,суд частково задовольняє позовні вимоги ФОП « ОСОБА_1 », та стягує на його користь суму збитків в порядку регресу виплаченого відшкодування у розмірі 30742,72 грн.

Суд зазначає, що розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з відповідача, ґрунтується на отриманому судом висновку автотоварознавчої експертизи від 19.11.2021 року по цивільній справі №953/7730/20 і сумнівів у суду не викликає, оскільки вказаний висновок був зроблений на підставі наданих експертам матеріалах та доказах, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Вказаний висновок суду є належним, допустимим та таким, що не потребує доказування в розумінні ст. 82 ЦПК України.

З огляду на зазначені вище висновки, суд вважає посилання сторони відповідача на той факт, що сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу ВАЗ 2170, д.н.з. НОМЕР_3 завищена, є доречним.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 визнає позовні вимоги частково, в частині стягнення на користь позивача завданих збитків в порядку зворотної вимоги в розмірі, визначеному висновком експерта №18487/565 від 19.11.2020 в розмірі 30 742,72 грн. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі N 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі N 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі N 910/4317/21.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9500 грн. позивач надав суду:

-договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 (далі - Договір), зі змісту якого вбачається, що предметом цього договору є надання правової допомоги клієнту з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів клієнта, які виникли у останнього на підставі Договорів про відступлення прав вимоги та інших, укладених ФОП ОСОБА_1 . Відповідно до умов Договору сторони домовились, що детальний перелік послуг, а також порядок і розмір оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних з виконанням даного договору погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється Додатковою угодою до цього договору (п.4.1 Договору);

-додаткову угоду №2 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, згідно до якої виконані наступні роботи: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу 4 год.) вартість послуги 1000 грн.; написання позовної заяви (витрачено часу 9 год.) вартість послуги 3500 грн.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду (кількість витраченого часу 2 год.) вартість послуги 1500 грн.; супровід та контроль судової справи (кількість витраченого часу відомостей не містить) вартість послуги 3500 грн.;

-акт здачі -приймання робіт до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, за яким вбачається, що адвокатом були надані послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу 4 год.) вартість послуги 1000 грн.; написання позовної заяви (витрачено часу 9 год.) вартість послуги 3500 грн.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду (кількість витраченого часу 2 год.) вартість послуги 1500 грн. Всього витрачено адвокатом часу 15 год. Загальна вартість робіт становить 6000 грн.;

-платіжні доручення №№Р24А751514764А40000 від 08.04.2020 на суму 4500 грн. та №Р24А764729252А12870 від 12.05.2020 на суму 5000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

А отже, розмір витрат на правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначені суми відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 9500 грн. суд виходить із: предмету позову (про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 71973,20 грн.); наявності сталої та незмінної практики ВС щодо подібних правовідносин; розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та за заявою сторін без їх участі).

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача складено та подано до суду позовну заяву, яка не є великою за обсягом та складається лише з 3 сторінок, з яких описова та мотивувальна частини становлять 3 сторінки, а тому зазначена представником позивача кількість витраченого часу для написання позовної заяви 9 годин є завищеною. Крім того, судом вбачається, що в додатковій угоді №2 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 зазначено послугу «Супровід та контроль судової справи» вартість послуги 3500 грн., в той час як в акті здачі -прийняття роботи від 12.05.2020 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 вказана послуга відсутня, а тому не знаходить підтвердження факт надання вказаної послуги.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з предмета та конкретних обставин справи її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у розмірі 5000 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 359,14 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (42.71%).

Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму завданих збитків в порядку зворотної вимоги в розмірі 30 742 (тридцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 72 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 359,14 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя