Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Харабадзе К. Ш.,

за участю секретаря - Гаврись В.В.,

Справа № 635/668/21

Номер провадження № 2/545/386/23

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу про розірвання договору довічного утримання,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, який в подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 21 квітня 2009 року між нею та відповідачами було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., реєстр № 3-749. Відповідно до п. 1 договору нею передано у власність відповідачів у рівних частках кожному належний їй житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі згідно п. 6 договору зобов`язалися довічно утримувати її, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Однак, починаючи з 2017 року, відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, матеріально не утримують її, харчуванням та одягом не забезпечують, не цікавляться станом здоров`я та не відвідують. Ці обов`язки виконують сторонні особи. Розірвати договір довічного у тримання в добровільному порядку відповідачі відмовляються. Згідно акту обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 02 грудня 2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виконують умови договору довічного утримання, не приходять до ОСОБА_1 , взагалі ніякої допомоги не надають з 2017 року. На підставі вищевикладеного, просить розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., реєстр № 3-749, та зареєстрований в книзі обліку заборон за № 17/2009, визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_3 в наданому суду відзиву на позовну заяву зазначила, що дійсно, вона та її колишній чоловік в 2009 році уклали договір довічного утримання з ОСОБА_1 згідно якого вони зобов`язалися довічно утримувати ОСОБА_1 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги була встановлена у розмірі мінімальної пенсії. До теперішнього часу вона надає позивачці допомогу у тому обсязі, в якому вона її здатна прийняти. ОСОБА_1 була співмешканкою батька відповідача ОСОБА_2 . В 2009 році батько відповідача помер, його цивільна дружина ОСОБА_1 залишилася самотньою, дітей вона не має та після смерті свого співмешканця потребувала допомоги. ОСОБА_1 зловживала спиртними напоями, у зв`язку з чим не завжди могла забезпечити себе необхідними умовами життя. Вона з чоловіком на той час вирішили надавати позивачці посильну допомогу, вивели останню із стану алкогольного сп`яніння, в якому вона майже постійно перебувала після смерті співмешканця. Оскільки ОСОБА_1 не мала ані сім`ї, ані родичів, за її бажанням був укладений договір довічного утримання, за умовами якого вона з чоловіком продовжують надавати позивачці допомогу у виді харчування, забезпечення необхідними речами, натомість отримують належний ОСОБА_1 житловий будинок. Протягом всього часу після укладення договору, особисто вона доглядала за позивачкою, витрачала кошти на придбання продуктів харчування, необхідних лікарських препаратів, при цьому загальна сума щомісячних витрат перевищувала розмір мінімальної пенсії. У період часу з 2009 по 2014 роки нею за допомогою її батька та чоловіка було здійснено косметичний ремонт в будинку (переклеєні шпалери), було відновлено житлове приміщення в будинку, яке зруйнувалося від неналежного технічного стану, поновлено паркан, що огороджує двір, облаштована та викладена цеглою вигрібна яка. Три роки тому ОСОБА_1 пошкодила хребет під час бійки, в яку вона вв`язалася у стані алкогольного сп`яніння. Після її госпіталізації в Обласну клінічну лікарню вона відшукала ОСОБА_1 , надавала їй матеріальну допомогу, придбавала призначені лікарем ліки, продукти харчування. Стаціонарне лікування ОСОБА_1 тривало 3 тижні, протягом яких вона завжди була поруч. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 протягом трьох місяців знаходилася на амбулаторному лікуванні, перебувала вдома, не мала можливості пересуватися самостійно. Вона доглядала ОСОБА_1 протягом всього цього часу, купала її, готувала їжу, здійснювала особистий догляд, оскільки ОСОБА_1 не могла самостійно себе обслуговувати. Наданий до позову акт депутата від 02.12.2020 не є належним доказом, оскільки не відомо з чого було встановлено зазначені в ньому обставини, в ньому не вказані дані осіб, які підписали зазначений акт, чи знайомі вони з умовами договору довічного утримання, чи відомі їм обставини виконання його договору.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи належно повідомлялися.

У судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Заруцький Р.М. підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 показала, що уклала з відповідачами договір довічного утримання у 2009 році, після укладення договору відповідачі переїхали жити до неї додому. Проживали з нею близько 2,5 років. В цей час вони їй частково допомагали. Коли припинили проживати у неї, то припинили також виконувати і договір. Щодо тверджень ОСОБА_3 про встановлення паркану, зазначила, що вона відповідачів про заміну паркану не просила, ними паркан був замінений на шиферний на власний розсуд, оскільки ОСОБА_2 мав автомобіль, який треба було залишати на дворі. Заперечувала щодо тверджень ОСОБА_3 у відзиві про надання їй допомоги, покупки ліків, продуктів харчування протягом трьох тижнів під час госпіталізації позивачки до Обласної клінічної лікарні, зазначила, що відповідач ОСОБА_3 принесла до лікарні довідку з сільської ради, про те, що позивач є одинокою особою, і її в лікарні лікували та харчували безкоштовно. Також позивачка заперечувала щодо інших стверджень відповідачки ОСОБА_3 , зазначених у відзиві, зауважила, що відповідачі не передавали їй та не передають ані гроші у обумовленому в договорі розмірі мінімальної пенсії, ані продуктів харчування, ані одягу, ліків тощо на цю суму. Не доглядають за нею, не допомагають по домогосподарству як в будинку, так і на дворі, на городі, взагалі не відвідують її.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою, з її домоволодіння має можливість бачити двір позивачки та чути, що в тієї відбувається. З відповідачами у справі навчалася в школі. Показала, що позивачка похилого віку, допомоги від відповідачів не отримує, вимушена сама прибирати, себе доглядати. 1-2 рази в день свідок спілкується з позивачкою, у разі потреби на прохання позивачки купує тій продукти харчування в магазині. Відповідачі проживали у позивачки до 2014 року, впродовж цього часу вони допомагали їй, потім як переїхали в інше місце проживати, то їх допомога припинилася. Свідок допомагає позивачці, ходить з нею до лікарні, за речами, допомагає прати, купує ліки, сплачує за комунальні послуги, допомагає купатися, останній раз бачила відповідачів у позивачки у вересні 2015 року. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своєю сім`єю за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, і жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку. Зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_2 не допомагає позивачки, оскільки він зазначав позивачці, що йому від позивачки нічого не потрібно.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своїми мамою ОСОБА_5 та братом за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, за цей час жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку, їй відомо, що відповідачі допомагали позивачці під час їх проживання у неї. Після 2019 року свідок або хтось з її сім*ї відвідують позивачку кожного дня, приносять воду з колодязя, прибирають, за потреби ходять до магазину, допомагають у гігієнічному догляді за позивачкою. Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, на яку живе та годується, про перекази від інших осіб їй невідомо.

Від допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сторона позивача відмовилася, відмова прийнята судом.

Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 21 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-749 /а.с.6-8/.

Відповідно п. 1 Договору відчужувач ОСОБА_1 передає у власність набувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рівних частках кожному належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно п. 6 Договору набувачі зобов`язуються довічно утримувати відчужувача, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу.

Відповідно до п. 8 Договору вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили розмір мінімальної пенсії щомісячно.

Пунктом 11 Договору передбачено, що в разі невиконання набувачами, взятих на себе за цим договором обов`язків договір може бути розірвано згідно статті 756 Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Згідно зі ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, позивачка посилалась на те, що відповідачі не виконують умови договору довічного утримання, з 2017 року не надають допомогу в належному обсязі, що за пунктом 8 Договору довічного утримання є підставою для його розірвання. Заперечувала щодо тверджень ОСОБА_3 у відзиві про надання їй допомоги, покупки ліків, продуктів харчування, будь-якого забезпечення з боку відповідачів після припинення останніх проживати разом з нею, зазначала, що відповідачі взагалі не відвідують її,

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою, з її домоволодіння має можливість бачити двір позивачки та чути, що в тієї відбувається. З відповідачами у справі навчалася в школі. Показала, що позивачка похилого віку, допомоги від відповідачів не отримує, вимушена сама прибирати, себе доглядати. 1-2 рази в день свідок спілкується з позивачкою, у разі потреби на прохання позивачки купує тій продукти харчування в магазині. Відповідачі проживали у позивачки до 2014 року, впродовж цього часу вони допомагали їй, потім як переїхали в інше місце проживати, то їх допомога припинилася. Свідок допомагає позивачці, ходить з нею до лікарні, за речами, допомагає прати, купує ліки, сплачує за комунальні послуги, допомагає купатися, останній раз бачила відповідачів у позивачки у вересні 2015 року. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своєю сім`єю за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, і жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку. Зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_2 не допомагає позивачки, оскільки він зазначав позивачці, що йому від позивачки нічого не потрібно.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачкою. З 27.07.2017 по серпень 2019 року через пожежу, що сталася у домоволодінні свідка, свідок зі своїми мамою ОСОБА_5 та братом за пропозицією позивачки проживали у позивачки разом, за цей час жодного разу вона не бачила, щоб відповідачі відвідували позивачку, їй відомо, що відповідачі допомагали позивачці під час їх проживання у неї. Після 2019 року свідок або хтось з її сім*ї відвідують позивачку кожного дня, приносять воду з колодязя, прибирають, за потреби ходять до магазину, допомагають у гігієнічному догляді за позивачкою. Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, на яку живе та годується.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять, а відповідачами всупереч до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів надання щомісячного матеріального забезпечення з утримання ОСОБА_1 (харчування, необхідний догляд, забезпечення ліками). Відповідач ОСОБА_3 не довела перед судом обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, не надала суду доказів належного виконання своїх обов`язків за укладеним договором, не надала суду квитанцій, платіжних доручень, даних щодо грошових переказів, розписок про отримання грошей позивачкою, інших письмових доказів, не просила допитати в судовому засіданні свідків, які можуть свідчити на її користь, тощо.

Встановивши, що відповідачі належним чином не виконують своїх зобов`язань за договором довічного утримання, суд доходить висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 509/513/16-ц, та від 06.05.2020 року у справі № 755/1750/19.

Згідно з частинами першої, четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок зареєстрований за набувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , однак із розірванням договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачами обов`язків за договором, їх право власності на спірне домоволодіння підлягає припиненню, та ОСОБА_1 (відчужував) набуває право власності на майно, яке було нею передане.

Крім того, нотаріусом у зв`язку із посвідченням договору довічного утримання 21.04.2009 року була накладена зареєстрована в книзі обліку заборон за № 17/2009, зареєстрована в реєстрі за № 3-750 заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , до припинення чи розірвання договору довічого утримання.

Щодо посилань відповідача ОСОБА_3 у відзиві про застосування строків позовної давності, то ці положення закону не підлягають застосуванню, оскільки пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України встановлює, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання укладений 21 квітня 2009 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., та зареєстрований в реєстрі № 3-749.

Повернути сторони у первісний стан, який існував до укладання договору довічного утримання від 21 квітня 2009 року, припинивши право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 454 гривні 00 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ

Повний текст рішення виготовлено 17.01.2023.