Ухвала

26 січня 2023 року

м. Київ

справа № 523/17310/16-ц

провадження № 61-325ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирвни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині застосування двосторонньої реституції у вигляді повернення з боку

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 різниці у розмірі 13 316,20 доларів США між сплаченими ним 33 316,20 доларів США і отриманими 20 000,00 доларів США, визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 жовтня 2016 року, індексний номер 31835484 та запису від 07 жовтня 2016 року № 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 залишені без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року залишені без змін.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття

ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 скасовано. Справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , залишено без задоволення.

ОСОБА_1 03 січня 2023 року звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

У переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, що визначений пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення відсутня (пункт 20 частини першої статті 353 ЦПК України).

Отже, не підлягають касаційному оскарженню ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду вказаних ухвал.

За правилами частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 270 ЦПК України за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення судом може бути винесено додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

У частині першій статті 258 ЦПК України зазначено, що судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що додаткове рішення суду першої інстанції за своєю суттю є ухвалою про відмову в прийнятті додаткового рішення, яку залишено без змін судом апеляційної інстанції, що відповідає положенням частини п`ятої статті 270 ЦПК України.

Обрання судом першої інстанції такої форми судового рішення, як рішення суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки за своїм змістом оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, а також постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами апеляційного перегляду такого судового рішення, не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно вимог ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року та постанова Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, якими відмовлено в ухваленні додаткового рішення, не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирвни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
А. Ю. Зайцев В. М. Коротун