Провадження № 2/161/627/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/14972/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Кобилинський А.О., до ОСОБА_2 , про одержання права на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ) про одержання права на спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (далі спадкодавець), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,38 га.

Спадкоємцем першої черги за законом є відповідач син спадкодавця.

Позивач вказує, що проживала разом з спадкодавцем протягом останніх 16 років, постійно піклувалася про нього. Зазначає, що той перебував у безпорадному стані, що можуть підтвердити свідки та медичні документи.

З наведених вище підстав та посилаючись на приписи ст.1259 ЦК України, позивач просить суд надати їй право на спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцем першої черги.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив. Вказує, що спадкодавець не хворів на хвороби, які потребували стороннього догляду за ним, не перебував у безпорадному стані та проживав один.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

5 липня 2022 року на адресу суду Луцька районна державна нотаріальна контора Волинськї області надіслала копію спадкової справи №134/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши присутніх учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Піддубці Луцького району Волинської області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі спадкодавець) (а.с.87).

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є відповідач син спадкодавця, який у встановленому порядку прийняв спадщину, шляхом подання відповідної заяви до Луцької районної державної нотаріальної контори (а.с.95 зворот).

На час відкриття спадщини спадкодавець був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Інших осіб в цьому житлі зареєстровано не було, що слідує з довідки виконавчого комітету Піддубцівської сільської ради від 29 липня 2020 року №858, що міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.96 зворот).

17 березня 2021 року та 24 грудня 2021 року відповідач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається із житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а також земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:4436, :01:001:4437 (а.с.99, 102).

Позивач із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася та доказів протилежного суду не надала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що знала спадкодавця, оскільки була його сусідкою. З 2014 року спадкодавець почав себе гірше почувати. Після першого інсульту стан погіршився, він вчиняв бійку. Вказує, що після другого інсульту, що стався у 2019 році, спадкодавець ходив з тростиною, справляв природню нужду «під себе», а позивачка його доглядала. Свідок показала, що позивач проживала зі спадкодавцем з 2005 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що знав спадкодавця, оскільки був його сусідом. З 2005 року позивач почала жити з спадкодавцем. Він постійно проводжав та зустрічав її з роботи. Останні роки свого життя спадкодавець почав забуватися, іноді приходив по два рази та говорив одні і ті ж речі. Потім казав, що не хоче жити та живе заради ОСОБА_7 (позивача). За рік до смерті здоров`я почало погіршуватися. Десь за півроку до смерті були два випадки, коли спадкодавець впав та не міг сам піднятися. Останні дві неділі позивач кормила спадкодавця, бо той не міг сам їсти. Свідок вважає, що останній рік свого життя спадкодавець потребував сторонньої допомоги.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що знала спадкодавця, оскільки була його сусідкою. Позивач з 2005 року проживала разом зі спадкодавцем однієї сім`єю, як чоловік та жінка. Спадкодавець мав грижу, а тому позивачка наполягла на тому, щоб він зробив операцію. Потім пережив два інсульта. До хвороби спадкодавець ходив мурував грубки. В останній рік свого життя спадкодавець не мав здоров`я, не впізнавав свідка, коли вона приходила його провідати. Свідок вказала, що спадкодавець в останні роки погано ходив, до смерті лежав 3 неділі в ліжку, його кормили з ложки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що спадкодавця знала останні 30 років, бо була його сусідкою. Він був трудящою людиною. Часто приходив до свідка, вони разом святкували свята. Перед тим, як зійтися з ОСОБА_10 (позивачем), питав у свідка, чи це буде правильно. Спадкодавець та позивач жили добре, на городі в них був порядок, чисто, тримали господарство. Жили однієї сім`єю, як чоловік з жінкою. У період 2018-2019 роки було видно, що спадкодавець хворів. Приблизно за рік до смерті спадкодавець не міг давати собі раду, а позивач його доглядала. Спадкодавець почав все забувати. Свідок вказує, що з 2019 року спадкодавець вже не приходив до свідка, не міг сам поголитися, попрати одяг, а тому потребував сторонньої допомоги.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є цивільною дружиною відповідача, показала, що спадкодавця хворим ніколи не бачила. Останній раз до спадкодавця вони з відповідачем приїжджали в травні 2020 року. Спадкодавець в той час ходив, виглядав здоровим, нічим не хворів. Після інсульту у 2019 році спадкодавець давав собі раду, ходив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який є сином відповідача, показав, що спадкодавець все життя працював, на пенсії шукав тимчасові заробітки. Останній раз бачив його у березні 2020 року, спадкодавець ходив, давав собі раду. Перенесений у 2019 році інсульт значно не вплинув на спадкодавця.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема показів допитаних свідків, позивач дійсно з 2005 року та до дня смерті спадкодавця проживала з ним однією сім`єю, як чоловіка та жінка, без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 .

Факт такого проживання не заперечувався і свідками зі сторони відповідача, а сама по собі відсутність реєстрації місця проживання позивача разом з спадкодавцем, на що особливу увагу звертає сторона відповідача, не спростовує того, що вони проживали разом, про що наявні послідовні та узгоджені між собою покази свідків.

З наведеного слідує, що позивач у даному випадку дійсно є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи положення ч.3 ст.1268 ЦК України, а також факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, остання прийняла спадщину у встановленому порядку.

Переходячи до питання можливості зміни черговості спадкування, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другоїп`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 13; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Оцінивши всі надані позивачем докази в обґрунтування її доводів про необхідність зміни черговості спадкування, суд дійшов висновку, що вона не довела наявність сукупності підстав, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, для здійснення такої зміни.

Так, на думку суду, позивач довела суду лише факт здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо), що є характерним для життя чоловіка та жінки, як подружжя, навіть без реєстрації шлюбу.

Також, позивач довела суду факт надання іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі тощо, адже такі обставини вбачаються з показів допитаних свідків.

Однак,ж позивач не довела суду, що саме вона здійснювала матеріальне забезпечення спадкодавця, а також те, що він перебував у безпорадному стані.

Допитані судом свідки показали, що спадкодавець за життя був працьовитий, постійно шукав підробітки, мурував грубки у селі, де проживав, тобто, можна зробити висновок, що не зважаючи на досягнення пенсійного віку, спадкодавець продовжував працювати, отже, міг забезпечити себе самостійно, адже отримував одночасно пенсію та інші трудові доходи.

Позивач не надала суду будь-яких доказів про придбання нею за власні кошти цінного рухомого чи нерухомого майна на користь спадкодавця, що могло б свідчить про її матеріальне утримання останнього.

Так само надані позивачем медичні документи не свідчать про перебування спадкодавця у безпорадному стані, адже ці документи повторюють покази свідків про те, що спадкодавець хворів на грижу, з приводу чого йому була зроблена операція, а також він переніс два інсульти, з яких останній у 2019 році. В медичній документації не вказано, що спадкодавець перебував у безпорадному стані у зв`язку з хворобами, зокрема не міг самостійно пересуватися чи забезпечувати свої базові потреби (самостійно їсти, справляти природню нужду тощо) (а.с.9-12).

Покази допитаних свідків зі сторони позивача також не підтверджують факт тривалого перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Фактично всі покази свідків зводяться до того, що лише два тижні до своєї смерті спадкодавець був прикутий до ліжка, тобто, перебував у безпорадному стані. Однак, цей період є нетривалим, зумовлений природними причинами, зокрема різким погіршенням стану здоров`я спадкодавця, через що він і помер, тому не можливо вважати, що існують підстави для зміни черговості спадкування в такому випадку, адже відсутній критерій тривалого перебування у безпорадному стані.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що позивач дійсно відноситься до спадкоємців четвертої черги та тривалий час проживала зі спадкодавцем, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, проте в даному випадку відсутні виключні підстави, передбачені ч.2 ст.1259 ЦК України, для зміни черговості спадкування, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Кобилинський А.О., до ОСОБА_2 , про одержання права на спадщину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено

та підписано 19.01.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк