Номер провадження: 22-ц/813/4578/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів :

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Пузанової Л.В.

за участі секретаря ЗєйналовоїА.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним рішення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним рішення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.04.2011 року за його заявою була порушена кримінальна справа №058 за ознаками злочину, передбаченого ст.15, с.2 ст.368 КК України щодо вимагання у нього грошових коштів в сумі 20000 доларів США посадовими особами Южненської міської ради Одеської області. Відповідно до акту позначки та вручення грошових коштів від 08.04.2011 року позивач надав належні йому 20 000 доларів США для проведення оперативно-розшукових заходів. В подальшому 22.06.2011 року вказані грошові кошти були долучені до кримінальної справи в якості речових доказів.

17.08.2020 року позивачу стало відомо, що кримінальне провадження було закрито постановою від 07.11.2019р., проте копія цієї постанови ОСОБА_1 не надсилалася, що позбавило його можливості звернутися до суду з клопотанням про повернення грошових коштів в сумі 20000 доларів США, долучених до кримінальної справи в якості речових доказів.

Позивач вважає, що через допущену посадовими особами ГУ НП в Одеській області бездіяльність він втратив можливість отримати дохід шляхом розміщення грошових коштів на депозитному рахунку під 16,49% річних, а тому розмір упущеної вигоди становить 67 407,02 грн, а втрати від інфляції в період з 24.09.20 по 13.12.2022 складають 28 841,86 грн. В цілому позивач оцінює завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 96 248,88 грн.

Крім того позивач стверджує, що внаслідок тривалого та безпідставного перебування належних йому грошових коштів у ГУ НП в Одеській області він був позбавлений права на розпорядження та користування вказаними коштами, що завдало йому моральних страждань. Зокрема, у позивача була відсутня можливість покращити свій стан здоров`я та стан здоров`я членів своєї сім`ї, а також придбати житло. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у 48 000 грн.

Позивач зазначає, що 14.11.2022р. він звернувся до ГУНП в Одеській області з проханням відшкодувати йому матеріальну шкоду в сумі 93 248,61 грн, проте отримав відмову, оформлену листом від 28.11.2022р. №4/П-1413.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд:

-визнати незаконним рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови відшкодувати майнову (матеріальну) шкоду ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі 96248 грн. 88 коп. (дев`яносто шість тисяч двісті сорок вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі 48000 грн. 00 коп. (сорок вісім тисяч гривень);

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь громадянина України ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь громадянина України ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2481 грн. 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2022 року у відкритті провадження відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що у позовній заяві ОСОБА_1 вимога про відшкодування шкоди є похідною та об`єднана з вимогою публічно правового характеру щодо визнання незаконним рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області, а тому їх спільний розгляд має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та на підставі ст.186 ЦПК України суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, роз`яснивши ОСОБА_1 , що розгляд справи належить до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду та не відноситься до переліку предметної юрисдикції справ, визначеного частиною першої ст.20 КАС України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 19.12.2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори осіб, у тому числі з органом державної влади, його службовою чи посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Апелянт зазначає, що рішення ГУ НП в Одеській області щодо відмови відшкодувати йому майнову (матеріальну) шкоду не є рішенням, яке було прийнято відповідачем під час здійснення владних управлінських функцій, а тому вважає, що спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши на основі встановлених фактів і обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 1 частини першої статті 4 КАС адміністративною справою визнає переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно п. 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади,орган місцевого самоврядування,їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Водночас при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового, однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Головного управління Нацональної поліції в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої, на його думку, незаконною бездіяльністю службових осіб вказаного органу внаслідок несвоєчасного повідомлення про хід провадження у кримінальній справі та, як наслідок, безпідставного утримання належних позивачу грошових коштів. Крім того, позивач просив визнати незаконним рішення відповідача про відмову у виплаті матеріальної шкоди, оформлене листом від 28.11.2022р. №4/П-1413.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що заявлена у даній справі вимога про визнання незаконним рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови відшкодувати майнову (матеріальну) шкоду ОСОБА_1 належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки предметом перевірки є законність рішення, прийнятого органом державної влади. У той же час розгляд інших заявлених позивачем вимог окремо від викладених вище суд першої інстанції вважав неможливим, тому дійшов висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, за правилами частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів).

Згідно п.18, 19 ч.1 ст.4 КАС України:

нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно наявного в матеріалах справи листа ГУ НП в Одеській області від 28.11.2022р. №4/П-1413, позивачеві повідомлено, що у слідчому управлінні Головного управління Національної поліції в Одеській області в межах компетенції уважно розглянуто його звернення від 14.11.2022р. щодо відшкодування йому матеріальної шкоди та з інших питань. За результатами розгляду повідомлено, що в нормативно - правових обґрунтуваннях звернення ОСОБА_1 відсутні правові підстави для відшкодування заявленої ним матеріальної шкоди. (а.с.30)

Отримавши вказану відмову відповідача у відшкодуванні матеріальної шкоди в добровільному порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Аналіз наведених обставин, а також доводів та вимог позовної заяви свідчить про те, що предметом спору у цій справі є відшкодування шкоди, завданої позивачу протиправною, на його думку, бездіяльністю службових осіб ГУ НП в Одеській області, як органу дізнання та слідства, а зазначене ним рішення, оформлене листом від 28.11.2022р. №4/П-1413, не є індивідуальним актом у розумінні ст.4 КАС України, а є відмовою відповідача у відшкодуванні збитків в добровільному порядку.

Трактування позивачем листа відповіді ГУ НП в Одеській області від 28.11.2022р. №4/П-1413, як рішення, та заявлення ним в прохальній частині позову вимоги про визнання його незаконним не змінює змісту спірних правовідносин та не свідчить про їх публічно-правовий характер.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у випадку наявності у суду першої інстанції сумнівів щодо змісту позовних вимог, суд відповідно до ст. 185 ЦПК України наділений повноваженнями для залишення позову без руху з метою надання позивачу можливості усунути недоліки позовної заяви шляхом конкретизації позовних вимог.

Враховуючи, що спір у даній справі обумовлений порушенням приватного інтересу ОСОБА_1 , який підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, а саме шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому вказаний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції неправильно встановлено характер спірних правовідносин та помилково констатовано наявність публічно-правового спору, внаслідок чого суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність визначених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі, тому оскаржувану ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 19.12.2022р. відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України слід скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367,374,379,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 09 березня 2023 року.

Головуюча: ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ Л.В.Пузанова