ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022 року позивач Державна іпотечна установа в особі представника Тодосієнко В.М. звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 20.12.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 79/П/31/2006-840, за умовами якого позичальнику передано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 53700,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 10 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 19.12.2030 року. В забезпечення взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 20.12.2006 року був укладений договір іпотеки за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, представник позивача звертає увагу на той факт, що отримання кредиту відбувалось в період перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому відповідачі несуть повну солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання кредитного договору.

21.05.2020 року між ВАТ КБ «Надра» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1436. Пунктом 14.1 договору відступлення передбачено, що відповідально умовою з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги від банку до нового кредитора є набрання законної сили ухвали Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.06.2020 року була затверджена мирова угода. Таким чином, як зазначає представник позивача, згідно з п. 2 договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набуття 02.06.2020 року позивачем прав кредитора за кредитним договором, договором іпотеки та поруки.

Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка складає 363006,49 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів у судовому порядку.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2022 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

17.10.2022 року, через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якій просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вона не отримувала від позивача повідомлень про наявність заборгованості та письмову вимогу про сплату такогоборгу, у зв`язку з чим позивачем не доведено право вимоги за кредитним договором. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання кредиту в розмірі 53 700 доларів США, а надані позивачем до позову документи не можуть підтверджувати факт існування боргу у вказаному у позові розмірі, які і не доведено розміру заборгованості відповідача1 за кредитним договором. Також, як зазначає відповідач матеріали справи не містять доказів, які підтверджують реальний розмір отриманого позивачем кредиту та усіх складових заборгованості за кредитним договором, відсутня повна інформація про рух коштів по рахунку, та інша інформація, що має значення для вирішення даного спору, тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.06.2020 року, нею сплачено за кредитним договором всього 85 986,30 доларів США, проте ВАТ КБ «Надра» безпідставно в порушення вимог чинного законодавства зарахувала 11 142,71 доларів США в рахунок погашення комісії по кредиту. Оскільки в розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.06.2020 року відображено, що залишок заборгованості за кредитом становить 10 544,00 доларів США, а зарахування сплачених нею коштів в сумі 11 142,71 доларів США в рахунок погашення комісії по кредиту є необґрунтованим та безпідставним, тому фактично, на даний час з урахуванням розрахунків позивача відсутня заборгованість за кредитним договором, навіть існує переплата коштів за таким кредитним договором. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають. Також просила застосувати до даних правовідносин строки позовної давності.

10.11.2022 року, через канцелярію суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 , в яких остання позовні вимоги не визнала вважаючи їх необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню повністю. Зазначивши, що ні ОСОБА_3 , ні позивач не є стороною в кредитних правовідносинах, які виникли між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», відповідач ОСОБА_3 не укладав з банком та позивачем кредитних договорів, та не отримував від позивача чи Банку повідомлень про передачу права вимоги у зобов`язанні Державної іпотечної установи з ВАТ КБ «Надра», а отже жодних зобов`язань перед позивачем не має. Крім того, позивачем не доведено, що отримані за кредитним договором кошти використані відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім`ї та відповідно кредитний договір укладено в інтересах сім`ї. Також, звертає увагу, на ту обставину, що в матеріалах справи відсутня письмова згода ОСОБА_3 на отримання кредиту та укладення кредитного договору. Враховуючи зазначене, позивачем не доведено обставини, що кошти отримані відповідачем ОСОБА_4 за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї та кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів за таким кредитним договором. В іншій частині письмові пояснення за своїм змістом відповідають змісту відзиву на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 .

Позивач своїм правом подати відповідь на відзив не скористався.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті

В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну пошту суду надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути без участі їх представника.

В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просила в їх задоволенні відмовити. Наголосила на застосуванні до даних правовідносин строки позовної давності.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що 20.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі начальника відділення філії ВАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління Гусельнікової Юлії Сергіївни та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 79/П/31/2006-840. Відповідно п. 1.1 до умов цього договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 53700 доларів США

Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено цільове використання кредиту, а саме на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 20.12.2006 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_5 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 Кредитного договору, передбачено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10 % річних.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит строком до 19.12.2030 року.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 (п. 2.1 Кредитного договору).

20.12.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (іпотекодержатель) та позичальником ОСОБА_2 (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки, посвідчений Чернишовою О.А., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2968, відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань, що витікає із кредитного договору № 79/П/31/2006-840 від 20.12.2006 року, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку, предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

07.09.2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 79/П/31/2006-840.

01.03.2013 року між сторонами було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № 79/П/31/2006-840 разом з Додатком № 1 (графік погашення).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

21.05.2020 року між ВАТ КБ «Надра» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстровано в реєстрі за № 1436.

Відповідно до п. 1 Договору відступлення, за цим договором в порядку і на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору (позивачу) належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до заставодавців/іпотекодавців та/або поручителів та/або майнових поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, в тому числі і до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Пунктом 14.1 договору відступлення передбачено, що відповідально умовою з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги від банку до нового кредитора є набрання законної сили ухвали Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.06.2020 року була затверджена мирова угода, укладена 18.05.2020 року між банком та позивачем, яка набрала законної сили 02.06.2020 року.

Згідно з п. 2 договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набуття 02.06.2020 року позивачем прав кредитора за кредитним договором, договором іпотеки та поруки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як зазначив представник позивача, відповідачем ОСОБА_2 були порушенні умови договору і відповідно до розрахунку заборгованості від 21.01.2022 року № 345/32/4 за нею рахується заборгованість у розмірі 363006,49 грн, яка складається з:282770,04 грн заборгованість по сумі основного боргу, 40688,15 грн прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.01.2019 року по 02.06.2020 року, 39548,30 грн прострочені відсотки нараховані ДІУ за період з 02.06.2020 року по 31.12.2021 року.

Водночас доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Відповідно до п. 5, глави VII Загальних правил документообігу за операціями з використанням електронних платіжних засобів Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

При цьому суд враховує, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо.

Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання належних доказів щодо руху коштів по рахунку відповідача не є підтвердженням наявності заборгованості.

Разом з тим, в позовній заяві та наданому позивачем розрахунку не відображено реального розміру кредиту та усіх складових заборгованості за кредитним договором, відсутня повна інформація про рух коштів по рахунку, та інша інформація, що має значення для вирішення даного спору. Надані до позовної заяви розрахунки складені станом на 02.06.2020 року та станом на 31.12.2021 року, а не під час здійснення банківської операції або безпосередньо після її закінчення, не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, а тому не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості у вказаному позові розмірі, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може бути визнана належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують реальний розмір отриманого позивачем кредиту та усіх складових заборгованості за кредитним договором, відсутня повна інформація про рух коштів по рахунку, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за договором.

В постанові Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, твердження позивача, що розмір заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) станом на 02.06.2020 року становить в розмірі 282 770,04 грн. є безпідставним та таким, що не підтверджено належними та допустимими доказами.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацем другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц.

Умова укладеного з 16 жовтня 2011 року договору про надання споживчого кредиту, що передбачає необхідність будь-яких платежів (зборів, відсотків, комісії) за дії, які не є послугою за Законом № 1023-XII, є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 цього Закону (у редакції Закону України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (далі - Закон № 3795-VI), що набрав чинності з 16 жовтня 2011 року, та до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року (далі - Закон № 1734-VIII)).

Зазначення в кредитному договорі та стягнення з відповідача ОСОБА_2 комісії за користування кредитом свідчить про порушення Банком при укладенні кредитного договору вимог, передбачених частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення кредитного договору.

Враховуючи зазначене, вище та з огляду на зміст приписів частин першої та другої статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла частина третя статті 55 Закону № 2121-III. Тому така умова договору порушує публічний порядок.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.06.2020 року, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 сплачено за кредитним договором всього 85 986,30 доларів США, проте ВАТ КБ «Надра» безпідставно в порушення вимог чинного законодавства зарахував 11 142,71 доларів США в рахунок погашення комісії по кредиту.

Оскільки в розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.06.2020 року відображено, що залишок заборгованості за кредитом становить 10 544,00 доларів США, а зарахування сплачених відповідачем ОСОБА_2 коштів в сумі 11 142,71 доларів США в рахунок погашення комісії по кредиту є безпідставним, а отже у відповідача ОСОБА_2 на даний час з урахуванням сплачених коштів відсутня заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеності та необґрунтованості.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги Державної іпотечної установи про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 363006,49 грн, яка складається з:282770,04 грн заборгованість по сумі основного боргу, 40688,15 грн прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.01.2019 року по 02.06.2020 року, 39548,30 грн прострочені відсотки нараховані ДІУ за період з 02.06.2020 року по 31.12.2021 року є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 526, 610,611,625,634,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Державної іпотечної установи, , місцезнах.: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.02.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей