ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року м. Чернівці

Справа № 727/10877/21

Провадження №22-ц/822/18/23

Провадження №22-ц/822/101/23

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2022 року та апеляційної скарги ОСОБА_1 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 року, головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення в квартиру, зобов`язання надати дублікат ключів від вхідний дверей до квартири та не чинити перешкоди у користуванні власністю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником 1/2 частини 22/100 часток житлового будинку, що становить 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 134 кв. м, в т.ч. житловою - 81,20 кв. м.

Зазначала, що іншим співвласником 1/2 частини 22/100 часток житлового будинку, що становить 1/2 частки вищевказаного будинку є відповідач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем його діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач з незрозумілих причин самостійно заволодів ключами від вхідних дверей спільного жилого приміщення, розпочав самостійно ним розпоряджатись та створює їй перешкоди у користуванні даним жилим приміщенням.

З метою захисту своїх порушених прав та інтересів, дієвого впливу на відповідача, вона зверталася з письмовою заявою до Чернівецького районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області та отримала відповідь листом №13221/123/39/04-2021р. від 26 серпня 2021 року, відповідно до якої їй рекомендовано звернутися із відповідною заявою до суду.

Просила вселити її в квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв. м, в т.ч. житловою - 81,20 кв.м, зобов`язати ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей в квартиру, усунути та не чинити перешкоди у користуванні (квартирою) власністю, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат вхідних ключів від квартири АДРЕСА_1 , як співвласнику даного житлового приміщення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 року заяву відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кирилюк Т.А., про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки наявних доказів, порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що позивач і відповідач є співвласниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 , тобто квартира їм належить на праві спільної часткової власності і їх частки є ідеальними.

Відповідно до правовстановлюючих документів ОСОБА_1 стала співвласником 1/2 частки квартири у серпні 2019 року, в той час як співвласником іншої 1/2 частки цієї квартири був дідусь відповідача ОСОБА_4 , який був зареєстрований і постійно проживав в квартирі до своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зі згоди ОСОБА_4 в квартирі проживав тимчасово квартирант.

Відповідач в цій квартирі ніколи не проживав, ключів від вхідних дверей не мав, але часто навідував дідуся і допомагав йому за життя. В будинку, де проживав дідусь, відповідач встановив камери для спостереження за його станом здоров`я.

З камери відеоспостереження, що розміщена всередині спірної квартири та доступ до якої відповідач має дистанційно, зафіксували як ОСОБА_1 05 жовтня 2022 року та 08 жовтня 2022 року разом з чоловіком приходила до будинку та відчиняла навісний замок, про який вона стверджувала, що його встановив ОСОБА_2 ,

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що рішення суду не відповідає загальноприйнятим принципам верховенства права та законності, а також порушує рівність громадян перед судом.

Судом першої інстанції встановлено протиправні дії співвласника ОСОБА_2 , які було отримано працівниками Чернівецького районного управління поліції ГУ НП в Чернівецькій області в належний та відповідний спосіб.

Протягом підготовчого та судового засідань відповідачем та його представником не було подано будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх поясненнях в суді першої інстанції фактично визнав, що має доступ до внутрішніх приміщень вказаного житлового приміщення.

Всі посилання ОСОБА_2 здійснено виключно на факт відсутності у нього ключів від вхідних дверей до вказаного житлового приміщення.

Також ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 року. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що судом неналежно досліджено матеріали справи, не з`ясовано всіх дій адвоката Кирилюк Т.А. з надання правової допомоги відповідачу, не досліджено адекватність та співрозмірність саме дій з надання правничої допомоги та інше.

Зазначає, що через відсутність на території України ОСОБА_2 він не міг підписати особисто будь-які зміни та доповнення до Договору, Замовлення №1, Додаткову угоду №1, що свідчить про нікчемність вказаних цивільно-правових угод між сторонами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 є власником 22/100 часток житлового будинку, що становить 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв.м, в тому числі житловою - 81,20 кв.м, має право користування нею, а тому слід зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дублікат вхідних ключів від квартири АДРЕСА_1 як співвласнику даного житлового приміщення. Позивачкою вчинялися дії, спрямовані на реалізацію свого права користування нерухомим майном, однак враховуючи той факт, що на даний час таке не реалізоване, а відповідач в добровільному порядку не надає можливості їй користуватися спільним майном, суд прийшов до висновку, що діями відповідача порушується право позивачки на вільне користування належним їй на праві власності нерухомим майном, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Також судом зазначено, що позивачка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 як співвласник цього будинку не проживала, вона з сім`єю має окреме житло і зареєстрована по АДРЕСА_2 . З квартири АДРЕСА_3 її ніхто не виселяв.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення від 10 жовтня 2022 року питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу не вирішувалося, а тому, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, необхідною та доведеною компенсацією судових витрат на правничу допомогу у даній справі вважає суму 10 500 грн.

Однак з таким висновком колегія суддів повністю погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частини 22/100 часток житлового будинку, що становить 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 134 кв.м, в т. числі житловою - 81,20 кв.м.

Судом також встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17653012 від 06.08.2019 року та технічного паспорта Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації позивач ОСОБА_1 є власником 22/100 часток житлового будинку, що становить 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 134 кв.м., в т. числі житлової 81,20 кв.м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №282885582 від 04.11.2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками по 22/100 частки житлового будинку, що становлять 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , у тому числі житловою - 81,20 кв.м.

З довідки державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Назарчук Г.Я. від 03 листопада 2021 року №1227/02-14 про наявність спадкової справи та коло спадкоємців вбачається, що станом на 03 листопада 2021 року відповідно до матеріалів спадкової справи №156/2019 єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом, посвідченим Соломко В.В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 21 січня 2011 року за реєстровим №148, після смерті ОСОБА_5 , є її донька ОСОБА_1 , на частину якого вона раніше вже отримала у Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2019 року за реєстровим №4-636, №4-637.

Відповідно до світлин, наданих позивачем ОСОБА_1 , (а.с. 74-75) на вході до спірної квартири встановлено навісний замок.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачка ОСОБА_6 зверталася до органів поліції щодо проведення профілактичної бесіди з відповідачем ОСОБА_2 , який не впускає її до спільної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦПК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, самостійно заволодів ключами від вхідних дверей спільного житлового приміщення, навмисно та в одноособовому порядку створив їй непередбачені перешкоди в розпорядженні, користуванні вказаним житловим приміщенням.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано копії матеріалів перевірки за її зверненням, яке зареєстровано до ІТС ІПНП за №27447 від 10 серпня 2021 року. З довідки про результати розгляду звернення від 25 серпня 2021 року, складеної ДОП СДОП відділу превенції Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецької області капітаном поліції М.Штефюк, вбачається, що громадянин ОСОБА_2 в своєму поясненні вказав, що після смерті бабусі ОСОБА_1 забрала всі речі покійної, однак оскільки на даний час ведуться судові процеси, він не буде впускати в квартиру будь-кого (а.с.102-103). В поясненнях ОСОБА_2 , написаних ним власноручно, зазначено, що в спірній квартирі перебувають речі його покійного дідуся, документи та цінні папери, про те, що він не буде впускати будь-кого в квартиру, в поясненнях не вказано (а.с.100).

З показів свідка ОСОБА_7 , яка була допитана в суді першої інстанції, вбачається, що під час відвідування квартири АДРЕСА_1 , сусіди їй повідомили, що там проживає квартирант. В своїх поясненнях вона вказувала, що була свідком розмови матері та ОСОБА_2 про відмову останнього надати ключі від спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач встановив в спірній квартирі камери відеоспостереження, до яких дистанційно має доступ, також матеріали справи містять докази того, що саме відповідач повідомив КНП «Міська поліклініка № 2» Чернівецької міської ради про смерть ОСОБА_4 та саме він отримав лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 за № 42. Відповідачу відомо, що в квартирі зберігаються цінні речі, що в сукупності спростовує доводи його апеляційної скарги про те, що після смерті дідуся він в квартиру АДРЕСА_1 не заходив і не володіє ключами від цієї квартири.

Крім того, доводи представника відповідача про те, що відповідач не чинить перешкод у вселенні позивача і його таке право не заперечує, спростовуються тим, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки щодо вселення її до належної їм на праві спільної часткової власності квартири, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, що свідчить і підтверджує той факт, що він перешкоджає позивачці у вільному доступі до належної їм квартири, не бажає надати їй ключі від вхідних дверей і забезпечити можливість користуватися своєю нерухомістю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що встановленим є вчинення перешкод ОСОБА_2 у доступі ОСОБА_1 до спірної квартири, чим порушено її законні права на користування та розпорядження своєю часткою у зазначеному нерухомому майні, які підлягають захисту шляхом її вселення.

При цьому, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод, що спростовує доводи апеляційної скарги у частині не доведення ОСОБА_1 своїх позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі, постановив рішення з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та вселення її в квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв.м, в т.ч. житловою 81,2 кв.м.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , як співвласника даного житлового приміщення, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З огляду на викладене та у зв`язку із задоволенням позовних вимог, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 рок підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, за апеляційну скаргу 1 362 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 270 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення скасувати.

Позов в цій частині задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 134 кв.м, в т.ч. житловою 81,2 кв.м.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 гривень. .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 лютого 2023 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак