Справа № 202/4557/22
Провадження № 2/202/289/23
30 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого просив суд усунути зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні ним житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення в неї; встановити порядок користування вказаною квартирою, згідно з яким виділити в користування позивачу кімнату загальною площею 13,1 кв.м. (кімната п.3 експлікації) з лоджією площею 1,8 кв.м., залишити у спільному користуванні сторін: коридор площею 6,1 кв.м., санвузол площею 3,2 кв.м., кухню площею 0,8 кв.м., балкон 0,8 кв.м. Стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1844,80 грн.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі є власниками квартири АДРЕСА_1 . При цьому позивач є власником 1/4 частки спірної квартири. В той же час відповідачі порушують право позивача, як власника, на проживання та користування спірною квартирою.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень пояснень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304996027 від 14 липня 2022 року, квартира АДРЕСА_1 складається з 1 - коридор, 2 санвузол, 3, 6, 7 житлові кімнати, 4 - кухня, 5,8 кладові, І балкон, ІІ лоджія, загальною площею 64,1 кв.м. та житловою площею 43,1 кв.м.
У відповідності до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно №321031896, станом на 25 січня 2023 року, квартира АДРЕСА_1 , перебуває і спільній частковій власності, а саме: 1/4 частина належить позивачу, 1/2 частина ОСОБА_2 , 1/2 частина ОСОБА_3
25 червня 2021 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська визначено частку майна боржника ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 у спільному майні, а саме 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , як 1/4 частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Ухвала набрала чинності.
Позивач є власником 1/4 спірної квартири на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 586, виданого 14 липня 2022 року.
22 липня 2022 року позивач направив відповідачам пропозицію щодо погодження порядку користування спірною квартирою, крім того просив надати йому ключі від квартири.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи обставини встановлені судом, зокрема статус спірної квартири, що перебуває у спільній частковій власності сторін, а також те, що зі сторони відповідачів чиняться перешкоди у праві користуванні, майном, що належить, в тому числі, позивачу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні ним житловою квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення в неї.
Разом з тим, частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
В той же час, судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку володіння спільним нерухомим майном, у зв`язку із чим позивач запропонував свій варіант користування спірною квартирою.
Однак, необхідно звернути увагу, що суд не є експертною установою, яка уповноважена перевіряти питання технічної можливості, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, визначення порядку користування об`єкту нерухомого майна відповідно до часток співвласників, з урахуванням санітарно-гігієнічних норм та інших норм, які підлягають застосуванню у даному випадку.
Так, у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) основними завданнями будівельно-технічної експертизи є: визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. Для вирішення питань щодо визначення технічної можливості розподілу (виділу частки; визначення порядку користування) об`єктів нерухомого майна (житлових будинків, квартир, об`єктів комерційного та промислового призначення) та надання варіантів такого розподілу експерту необхідно надати правовстановлювальні документи на об`єкт нерухомості, дані щодо часток співвласників, документ про приймання в експлуатацію об`єкта, матеріали технічної інвентаризації, дані щодо фактичного використання нерухомого майна п.п.5.1., 5.1.6 Інструкції.
Враховуючи, що у суду відсутні докази, що запропонований позивачем варіант користування спірною квартирою відповідає вимогам відповідних нормативно-правових актів, суд не вбачає правових підстав для затвердження відповідного порядку (варіанту), оскільки це може порушувати права інших осіб, що є недопустимим.
При цьому суд звертає увагу, що позивач не скористувався правом на подання суду відповідного експертного дослідження, в ході судового розгляду відповідного клопотання про призначення судової експертизи не заявив.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою.
Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір з кожного у розмірі по 496,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Поний текст судового рішення складено 02 лютого 2023 року.
Суддя Г.О. Кухтін