Єдиний унікальний номер судової справи: 490/155/22
Номер провадження: 22-ц/812/113/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний супермаркет», подану в його інтересах адвокатом Крушенівським Романом Олексійовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді - Шолох Л.М., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (надалі - ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовувало тим, що 08 жовтня 2017 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 1468290 (продукт «Он-лайн кредитування»).

За умовами вищезазначеного договору, Товариство надало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 05 листопада 2017 року на 29 днів та зі сплатою комісії.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору станом на 01 грудня 2021року утворилася заборгованість в сумі 154 914,14 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 130 184,94 грн. - заборгованість по комісії; 13 929,46 грн. - інфляційні втрати; 5 799,74 грн. - 3% річних.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача 154 914,14 грн. заборгованості за договором позики та 2 323,72 грн. судового збору.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 підписав договір позики від 08 жовтня 2017 року № 1468290. Крім того, лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей», який не є стороною цієї справи, про перерахування коштів відповідачу не є належним доказом у справі, а відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» - адвокат Крушенівський Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем визначено порядок укладення договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронного цифрового підпису, перерахування позивачем суми позики на картковий рахунок відповідача підтверджується повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, від представника ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів факт укладання договору позики між ТОВ «Фінансово - Кредитинй Супермаркет» та ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу позики.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається що 08 жовтня 2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1468290 (продукт «Он-лайн кредитування») в електронній формі. За умовами п.п. 2.2.1 та п.2.2. позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 5000 грн. строком до 05 листопада 2017 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Строк дії позики не може становити більше 29 днів, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за його умовами (а.с.12-16).

Графік розрахунків (додаток №1) є невід`ємною частиною договору позики та відповідно до якого сума позики складає 5000 грн., нарахований процент - 2503,03 грн. до сплати разом 7 503,03 грн. Термін платежу - 29 днів. Щомісячна комісія 50% від суми позики (у процентному виразі) або 2 502,99 грн. (у грошовому виразі) (а.с.17).

Згідно повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4543-ВП від 03 березня 2021 року, відповідно до договору від 18 травня 2016 № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово- Кредитний Супермаркет» наступний успішний переказ: 08 жовтня 2017 року на суму 5000 грн., власник картки - ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 , код авторизації НОМЕР_2 , номер транзакції в системі WayForPay 1468302-0е3d849daba4483f083271e817aa013ec585e39d (а.с.10).

Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є он- лайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно п.8.5. Договору зразками електронних підписів одноразовим ідентифікатором Сторін є: Позичальника - Логін та Пароль Особистого кабінету; Кредитора - Логін та Пароль позикодавця.

Пунктом 8.6 Договору передбачено, що сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно п. 2.1. Договору , відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Даний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявка Позичальника на сайті Позикодавця.

Отже, з огляду на положення вказаних вище норм законодавства та пункту 2.1. Договору позика ОСОБА_1 надавалась виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (https://fksm.com.ua) з використанням позичальником - ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору згідно Закону України «Про електронну комерцію» на умовах пропозиції (оферти), акцептованою відповідачем.

З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Тобто підписання договору позики відбувається шляхом входу в особистий кабінет позичальника, заповненням інформації про позичальника та акцептування пропозиції укласти договір шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

У справі, що переглядається, для отримання позики відповідач самостійно здійснив реєстрацію на Сайті позивача, за наслідком чого отримав облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подав електронну заявку на отримання кредиту.

Встановлено, що відповідач надав згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на Сайті позивача за наслідком чого отримав логін та направив заявки про отримання позики.

Отже, 08 жовтня 2017 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 укладений правочин - договір позики № 1468290 (продукт «Он-лайн кредитування») в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті(https://fksm.com.ua) і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору.

Договір є укладеним, оскільки відповідач ввів у відповідне поле на сайті позивача отриманий ним одноразовий ідентифікатор.

На зазначене суд належної уваги не звернув та дійшов помилково висновку про відсутність належних доказів на підтвердження укладання між сторонами договору позики в електронному вигляді.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу позики.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» є: основний: 64.92 Інші види кредитування, 64.91 Фінансовий лізинг, 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

Згідно свідоцтва №676 від 17.12.2015 року - реєстрація фінансової установи, яке видане ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» розпорядженням НКФП № 3591 від 29.08.2017 року видана ліцензія на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (надалі Правила), затверджених загальними зборами Учасників Товариства, Протокол № 07/08 від 07 серпня 2017 року, які розміщені на сайті позивача та є в загальному доступі.

Так, відповідно до пункту 2.5 вказаних Правил фінансовий кредит може надаватися Товариством у спосіб обумовлений кредитним договором, а саме: у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за реквізитами рахунку позичальника; у безготівковій формі шляхом перерахування Товариством кредитних коштів за реквізитами картки позивальника із залученням банків або фінансових установ, які мають ліцензію на переказ коштів відповідно до законодавства; у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за реквізитами Продавця товарів, робіт (послуг).

Згідно повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 4543-ВП від 03 березня 2021 року, відповідно до договору від 18 травня 2016 № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово - Кредитний Супермаркет» наступний успішний переказ: 08 жовтня 2017 року на суму 5000 грн., власник картки - ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 , код авторизації НОМЕР_2 , номер транзакції в системі WayForPay 1468302-0е3d849daba4483f083271e817aa013ec585e39d (а.с.10).

Отже наведене свідчить про те, що кошти за договором позики були перераховані ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на картку ОСОБА_1 відповідно до Правил.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з момент у передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за договором № 1468290 від 08 жовтня 2017 року, станом на 01 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 154 914,14 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 130 184,94 грн. - заборгованість по комісії; 13 929,46 грн. - інфляційні втрати; 5 799,74 грн. - 3% річних (а.с. 8-9).

Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 130 184,94 грн. за період з 08 жовтня 2017 року по 01 грудня 2021 рік, позивач обґрунтовував цю суму заборгованості умовами договору позики.

Так, відповідно до пунктів 4.2.2.1, 4.2.2.2 Договору позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50 відсотків від вказаної суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашанні позики.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Між тим, умовами договору позики, укладеного між сторонами не передбачено за що позичальник повинен сплачувати комісію, а відтак умови договору про сплату позичальником на користь банку комісію суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

За такого, позивачем не обґрунтовано нарахування комісії у розмірі 130 184,94 грн., а відтак і не підлягають стягненню з Позичальника.

Крім того, позивачем було нараховано 3% річних за період з 08 жовтня 2017 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5 799,74 грн., між тим, як вбачається з розрахунку нарахування здійснено за кожний місяць, починаючи з дати укладання договору позики, що не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України.

За такого 3% річних необхідно нараховувати з 06 листопада 2017 року по 30 листопада 2021 року і його розмір складатиме 610,27 грн. ( 23,01 грн (5000 грн х 3% : 365дн х 56дн) + 150 грн (5000 грн х 3 % : 365дн х 365дн) + 150 грн (5000 грн х 3 % : 365дн х 365дн) + 150 грн (5000 грн х 3 % : 366 грн х 366 грн) + 137,26 грн (5000 грн х3 % : 365 дн х 334 дн)).

Що стосується нарахування позивачем інфляційних витрат у розмірі 13 929,46 грн. то в розрахунку, наданого позивачем взагалі не зазначено на яку суму заборгованості їх було нараховано та який індекс інфляції було застосовано, а відтак підлягають нарахуванню на суму позики 5000 грн. за період з 06 листопада 2017 року по 30 листопада 2021 року із застосуванням індексу інфляції 133.916% ( (100.9/100) * (101.0/100) * (101.5/100) * (100.9/100) * (101.1/100) * (100.8/100) * (100.0/100) * (100.0/100) * (99.3/100) * (100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (100.7/100) * (99.5/100) * (99.4/100) * (99.7/100) * (100.7/100) * (100.7/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (100.2/100) * (99.7/100) * (100.8/100) * (100.8/100) * (100.3/100) * (100.2/100) * (99.4/100) * (99.8/100) * (100.5/100) * (101.0/100) * (101.3/100) * (100.9/100) * (101.3/100) * (101.0/100) * (101.7/100) * (100.7/100) * (101.3/100) * (100.2/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (101.2/100) * (100.9/100) * (100.8/100) та складають 1682.90 грн. (5000.00 грн. х (133.916 % / 100%) - 5000.00 грн.).

Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики становить 7 293,17 грн. з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою; 610,27 грн. - 3% річних; 1682,90 грн. - інфляційні втрати.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на 4,7% (7 293,17 грн. : 154 914,14 грн. х 100) у розмірі 291,51 грн. (116,60 грн. - за подання позову (2 481 грн. х 4,7%) + 174,91 грн. (3721,50 грн. х 4,7% - за подання апеляційної скарги)

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний супермаркет», подану в його інтересах адвокатом Крушенівським Романом Олексійовичем - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» () заборгованість за договором позики №1468290 від 08 жовтня 2017 року станом на 01 грудня 2021 року у розмірі 7 293,17 грн. з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою; 610,27 грн. - 3% річних; 1682,90 грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» судовий збір у розмірі 291,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 27 січня 2023 року.