ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/132/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Сидоренко Юлії Анатоліївни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов`язання внести запис до трудової книжки, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 серпня 2007 року він працював на посаді заступника директора Дніпровської філії Акціонерного товариства «Укрінбанк», з 01.04.2015 року йому доручено виконання обов`язків директора Черкаського центрального відділення ПАТ "Укрінбанк", а 15.12.2015 року переведено директором Черкаського центрального відділення ПАТ "Укрінбанк". В подальшому, його було звільнено з займаної посади з 15 квітня 2016 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Його трудова книжка містить відомості, що запис № 22 у ній є недійсним, а він звільнений у зв`язку з відмовою від продовження роботи через зміну істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. З 18 квітня 2016 року його було прийнято на посаду директора Черкаського Центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» за строковим трудовим договором відповідно до наказу № 96-к від 12.04.2016 року. Строк дії трудового договору з 18 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року. Після закінчення дії строкового договору жодна із сторін не здійснила дій, направлених на його припинення чи переукладення, у зв`язку з чим він продовжував працювати на посаді директора і трудові відносини тривали до 11 серпня 2017 року. 19 липня 2017 року голові правління ПАТ "Українська інноваційна компанія" ним було направлено заяву про звільнення за власним бажанням, проведення з ним остаточного розрахунку та видачі належним чином оформленої трудової книжки, проте його вимогу було проігноровано.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" на його користь невиплачену заробітну плату за період з 01.07.2016 року до 11.08.2017 року в сумі 168 696,93 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16 635,45 грн, компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 22 600,74 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 166 699,30 грн, та витрати за надання правової допомоги в сумі 12 000 грн, а всього 386 632,02 грн; визнати припиненими трудові відносини між ним та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк", у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора Черкаського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 11 серпня 2017 року та зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення з 11 серпня 2017 року відповідно до статті 38 КЗпП України.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01.07.2016 року до 11.08.2017 року в сумі 168 696,93 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16 635,45 грн, компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 22 600,74 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 166 699, 30 грн, та витрати за надання правової допомоги в сумі 12 000 грн, а всього 386 632,02 грн.

Визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк", у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора Черкаського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 11 серпня 2017 року та зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення з 11 серпня 2017 року відповідно до статті 38 КЗпП України.

Судове рішення мотивовано тим, що запис про звільнення позивача у трудовій книжці відсутній, що є порушенням його Конституційного права на працю, у зв`язку з чим суд першої інстанції погодився з доводами позивача та вважав, що порушені права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом визнання в судовому порядку припиненими трудових відносин між ним та ПАТ «Український інноваційний банк», відповідно до поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України

Оскільки відповідачем не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку, тому при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі та середньому заробітку суд виходив з наявних у справі доказів.

В той же час, суд першої інстанції не погодився із твердженнями представника позивача про стягнення коштів як з Фонду гарантування вкладів, так із ПАТ " Укрінбанк", оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 925/698/16 ПАТ "Український інноваційний банк" є особою, що самостійно здійснює представництво своїх прав та інтересів в процедурі ліквідації державою, як банківська установа, у зв`язку з чим встановлено відсутність правових підстав правонаступництва прав та інтересів банку іншим господарським товариствам, а саме ПАТ "Українська інноваційна компанія". На даний час продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень ліквідатора (рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 616 від 17.03.2020 року).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвокат Сидоренко Ю.А. оскаржила його в апеляційному порядку та зазначила, що судове рішення не відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості, оскільки прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що трудові відносини виникають безпосередньо між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

ОСОБА_1 ніколи не перебував та не перебуває у трудових відносинах із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт укладення між позивачем та Фондом гарантування вкладів трудового договору (чи контракту), тобто доказів виникнення та існування відповідних трудових відносин між ними.

Звернуто увагу, що положення спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підлягають обов`язковому застосуванню у спірних правовідносинах.

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказує, що ПАТ «Укрінбанк» є самостійною юридичною особою, яка зберігає свою правосуб`єктність до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до ЄДР.

З огляду на викладене, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не є роботодавцем позивача, та жодні правовідносини із позивачем у Фонду не виникали. Таким чином, у Фонду гарантування вкладів відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі перед позивачем і обов`язок щодо відшкодування середнього за час затримки розрахунку при звільненні, та інших виплат.

Зазначає, що у порушення норм статті 51 ЦПК України, після закінчення підготовчого провадження суд неправомірно задовольнив клопотання позивача про заміну неналежного відповідача на ПАТ «Український інноваційний банк».

Також з порушенням вказаних норм залучено і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та крім того позивачем після закінчення підготовчого засідання було змінено одночасно і предмет і підстави позову.

Щодо витрат на правничу допомогу, то Фонд вважає їх необґрунтованими та безпідставно завищеними, оскільки спори із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб є абсолютно типовими та фактично мають масовий характер, а тому із написанням позову взагалі не може виникати будь-яких складнощів та утруднень, як і з пошуком та аналізом судової практики.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Укрінбанк» - Пиріг О. вказує, що ПАТ «Укрінбанк» не може із об`єктивних причин здійснювати господарську діяльність та розпоряджатися всіма активами товариства, в тому числі виплачувати заробітну плату, оскільки:

-ПАТ «Український інноваційний банк» не має доступу до накопичувального рахунку банку;

-первинні банківські документи, вилучені на користь ПАТ «Українська інноваційна компанія» ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі №910/18650/16, що перешкоджає обліку активів та зобов`язань банку;

-на даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом ПАТ «Український інноваційний банк» 05839888 в реєстрі зареєстроване Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія».

Вказує, що продовження судових процесів, відсутність відомостей щодо ПАТ «Укрінбанк» та уповноваженої особи ФГВФО на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку Караченцева А.Ю. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутність також доступу уповноваженої особи ФГВФО до електронних баз даних та первинної документації ПАТ «Укрінбанк», унеможливлюють на даний час в повному обсязі реалізацію встановлених законом повноважень Уповноваженої особи ФГВФО на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку, зокрема, внесення записів до трудової книжки позивача із підтвердженням усіх передбачених чинним законодавством відомостей.

Крім того, звернуто увагу, що здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб управління банківською установою, яка визнана неплатоспроможною та виводиться з ринку не створює нової юридичної особи, у правовідносинах стороною залишається виключно банк, який перебуває в ліквідації, від імені органів управління якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був роботодавцем Марченка О.А., а тому у нього відсутні зобов`язання з виплат по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі.

Окремо звернуто увагу, що розрахунок заборгованості по заробітній платі позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки офіційні довідки про заробітну плату відсутні, а також відсутні докази щодо звернення позивача для їх отримання.

На підставі викладеного представник банку просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, розглянувши вказаний відзив, вважає, що він не може бути прийнятий судом до розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Поданий представником «Укрінбанк» відзив таких обґрунтувань не містить.

Крім того в прохальній частині представник банку просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, що свідчить про його незгоду з рішення суду першої інстанції, у той же час від банку апеляційної скарги на спірне рішення суду не надходило, як не надходило і заяв про приєднання до апеляційної скарги поданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в порядку статті 363 ЦПК України.

Також, своїм правом на подання відзиву скористався представник ОСОБА_1 адвокат Міщенко С.В., у якому вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осібє належним відповідачем у даній справі, про що свідчить правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 25 січня 2018 року у справі №711/2644/16-ц. Так, судом зазначено, що з моменту запровадження процедури ліквідації у банку будь-які питання, що виникають зокрема із порушених прав особи, як колишнього працівника банку мають бути вирішені ним шляхом звернення до ФГВФО або його уповноваженої особи, в порядку, передбаченому п. 17 ч. 1 ст. 2 та ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, Верховний Суд дійшов до правового висновку про те, що за наслідками такого звернення порушене такою особою питання має бути розглянуто ФГВФО або його уповноваженою особою в межах визначених законом повноважень.

Рішення за наслідками такого звернення має винести Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа Фонду і таке рішення, у разі незгоди з ним, може бути оскаржене такою особою до суду, як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначає, що враховуючи правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у поставної від 19.06.2018 року у справі №757/75149/17-ц, норми КЗпП України та приписи ч. 3 ст. 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду, слід дійти висновку, що трудові відносини з відповідачами у ОСОБА_1 були пов`язані з процедурою ліквідації банку та виникли після того, як Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Укрінбанк», а його робота була пов`язана саме з процедурою ліквідації ПАТ «Укрінбанк», в ході якої всі повноваження власника банку були делеговані ліквідатору банку, якого призначив Фонд то у спірних трудових правовідносинах з позивачем перебував саме Фонд, як власник банку, що ліквідується, який у зв`язку з цим і є належним відповідачем по справі.

Також, звернуто увагу, що розрахунків здійснених позивачем, Фонд не спростовує.

Крім того, не вбачається і порушень судом норм процесуального законодавства в частині залучення відповідачів та заміни на належних відповідачів.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 01 липня 2007 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора Дніпровської філії Акціонерного товариства «Укрінбанк», а з 15.12.2015 року - на посаді директора Черкаського відділення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», що підтверджується записами в трудовій книжці (т.1 а.с. 7-9).

24 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних, а Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

22 березня 2016 року Правлінням НБУ на підставі пропозиції ФГВФО щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Укрінбанк» винесено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк». На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку .

08 квітня 2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білою І.В., у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників ПАТ «Укрінбанк», згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» від 11 січня 2016 року №54-к «Про скорочення численності та штату працівників», було попереджено директора Черкаського Центрального відділення Марченка О.А. про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

11 квітня 2016 року наказом № 61-к Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. звільнено ОСОБА_1 з посади директора Черкаського Центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» з 15 квітня 2016 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 13).

Згідно з пунктом 1 наказу № 96 -к від 12.04.2016 «Про зміни штатного розпису та прийняття на роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. з 18 квітня 2016 року внесено зміни до штатного розпису регіональної мережі ПАТ «Укрінбанк» - введено посаду директора Черкаського центрального відділення, та згідно з пунктом 2 цього ж наказу ОСОБА_1 прийнято на посаду директора Черкаського центрального відділення з 18 квітня 2016 року за строковим трудовим договором з оплатою праці відповідно до штатного розпису (т. 1 а.с.15) .

З 01 липня 2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білою І.В. позивачу припинено виплату заробітної плати. Вказаний факт підтверджується довідкою АБ «Укргазбанк» про відсутність надходжень коштів на зарплатний картковий рахунок ОСОБА_1 (т.1 а.с. 21, 22).

Як пояснив у суді першої інстанції позивач та його представник, незважаючи на відсутність оплати праці, він продовжував виконувати основну роботу за трудовим договором, оскільки жодних дій, спрямованих на звільнення його із займаної посади відповідачем не вчинялось.

18 липня 2017 року ОСОБА_1 направив письмову заяву до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" з вимогою звільнити його з займаної посади, оформити належним чином трудову книжку та провести остаточний розрахунок при звільненні. Проте, звільнення позивача не відбулося, заробітна плата не була виплачена в зазначений позивачем у заяві день звільнення.

Відповідно до розписки ОСОБА_1 адресованої директору - розпоряднику ФГВФО Ворушиліну К.М. він отримав трудову книжку та не має претензій щодо стану її цілісності (а.с.23 т.1).

Як зазначає позивач, трудову книжку він отримав лише 06 липня 2017 року (а.с. 106). Трудова книжка не містить запису про його звільнення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року у справі № 826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Зобов`язано Національний банк України надати термін у 95 днів для відновлення платоспроможності ПАТ «Укрінбанк».

Проте постановою Верховного Суду України від 24 жовтня 2017 року у справі № 826/1162/16 заяву Національного банку України задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року у справі № 826/5325/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року та постановою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року, визнано протиправною та скасовано постанову правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»» з моменту її прийняття, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття. Зобов`язано Національний банк України вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Укрінбанк» як банківської установи в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180.

Згідно з ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 826/5325/16 у задоволенні заяви Національного банку України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року відмовлено.

У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 115 КЗпП України).

Як видно із умов строкового трудового договору №136 від 18 квітня 2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білою І.В., строковий трудовий договір регулює трудові, соціально-економічні та інші відносини між роботодавцем і працівником в межах процедури виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Укрінбанк» з ринку (п. 1.1. договору).

Пунктом 5 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з 18 квітня 2016 року на підставі наказу роботодавця та діє по 30 червня 2016 року.

Строк дії цього договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до нього (п. 6.5 договору).

Установлено, що додаткової угоди між роботодавцем та працівником укладено не було.

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

У справі встановлено, що трудові відносини між позивачем та ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» тривали до 11.08.2017 року.

При цьому, на підтвердження обставин продовження трудових відносин та виконання позивачем трудових обов`язків ним надано табелі обліку використання робочого часу за період з 01.05.2016 року по 31.07.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю (пункт 9 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Стосовно належного суб`єкта, уповноваженого представляти банк у спірних правовідносинах, колегія судів зазначає, що після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Управління банком Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у такому разі припиняється лише після прийняття Національним банком України рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд Національного банку України.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №761/34114/17.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статі 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Колегія суддів звертає увагу, що з встановлених у справі обставин вбачається, що у ПАТ «Укрінбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку.

В той же час, процедуру ліквідації банку не почато, у зв`язку із скасуванням судовими рішеннями постанови правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

З офіційного сайту НБУ щодо інформації про ПАТ «Укрінбанк» вбачається, що банківську ліцензію банку відкликано 22 березня 2016 року.

Однак, як було зазначено вище зазначену постанову правління НБУ №180 судовими рішеннями, які набрали законної сили визнано протиправною та скасовано.

Правління Національного банку України постанов щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» після скасування постанови від 22 березня 2016 року не приймало.

Отже, у спірних правовідносинах слід керуватися вимогами спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розділу VII «Тимчасова адміністрація».

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до положень пункту 3 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів/обов`язкових платежів, а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

У пункті 3 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження встановлене пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати крім інших платежів також заробітної плати.

З аналізу вказаних норм вбачається, що встановлене частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, на момент звільнення позивача не поширювалось на зобов`язання банку щодо виплати йому заробітної плати та не пов`язувалось зі здійсненням такої виплати у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, з огляду на зазначене, оскільки в банку введено тимчасову адміністрацію та не розпочато процедуру ліквідації, позивач має право у порядку передбаченому пунктом 3 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на стягнення заробітної плати у розмірі 168 696,93 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16635,45 грн.

В той же час, положення частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати (пункт 3), не підлягає застосуванню до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - грошової суми, яка не є заробітною платою за виконану роботу, а є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку її виплати, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди.

Тому, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задоволенню не підлягають, як і вимоги щодо компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю.

Зважаючи на ту обставину, що строковий договір укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білою І.В., і вказаний строковий трудовий договір регулює правовідносини між роботодавцем та працівником в межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, колегія суддів вважає, що саме банк повинен здійснити виплату заробітної плати позивачу, оскільки договір укладено ним з банком в особі уповноваженої особою фонду та в межах її повноважень, наданих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто на час підписання строкового договору саме банк був фактично стороною договору та роботодавцем позивача.

Щодо порушень судом норм процесуального права в частині строків залучення учасників справи та їх заміни, то колегія суддів вважає, що такі порушення суду були зумовлені об`єктивними обставинами у справі та сприяли об`єктивності та повноті судового розгляду.

Щодо призначення судом судових засідань у режимі відеоконференції за участю Фонду гарантування вкладів без заявленого з їх боку клопотання, то колегія суддів звертає увагу, що 10.07.2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Оберемко Р.А. просив суд призначити розгляд даної справи в режимі відеоконференції в Оболонському районному суді м. Києва або Подільському районному суді м. Києва або Солом`янському суді м. Києва або іншому суді, що знаходиться в м. Києві (т.1 а.с. 231).

Така заява відповідача була задоволена ухвалою суду від 10.07.2018 року (т. 1 а.с. 236).

Клопотання такого ж змісту були подані Фондом гарантування вкладів та відповідно задоволенні судом першої інстанції 27.08.2018 (т. 1 а.с. 246), 01.10.2018 (т. 2 а.с. 18-19), 26.10.2020 (т. 2 а.с. 130).

Тобто порушень норм процесуального права у даній частині колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак на результати розгляду справи не впливають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не дотримався норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення з мотивів викладених у даній постанові.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (станом на момент звернення до суду із даним позовом) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом також про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено статтею 117 КЗпП України.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

У задоволенні позову у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати відмовлено, а тому на підставі частини першої статті 141 ЦПК України необхідно покласти на ОСОБА_1 : судовий збір у розмірі 2119 грн (211 900, 04 (22600, 74 грн + 166 699,30 грн) х 1%) за розгляд справи судом першої інстанції на рахунок державного бюджету; судовий збір у розмірі 3178, 50 грн, понесений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо витрат на правничу допомогу, то вони також підлягають розподілу пропорційно до задоволеної частини позову.

А тому з банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В частині доводів представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про необґрунтованість розміру таких витрат, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на складність справи та враховує, що розмір витрат заявлених до стягнення є розумним та співмірним із обсягом витраченого часу на розгляд справи та її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвоката Сидоренко Юлії Анатоліївни задовольнити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов`язання внести запис до трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01.07.2016 року до 11.08.2017 року в сумі 168 696,93 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16 635,45 грн, а всього 185 332,38 грн.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В., у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора Черкаського центрального відділення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 11 серпня 2017 року та зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення з 11 серпня 2017 року відповідно до статті 38 КЗпП України».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 3178, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2119 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Судді: