БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/125/2021
Провадження № 2/497/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., розглянувши за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної власності подружжя та визнання права власності на частину спірного нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним уточненим позовом, яким просить визнати на ним право власності на 1 / 2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності відповідачці.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони з 23.10.2004р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.01.2021р. був розірваний, рішення набрало законної сили. Від цього шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі, а саме, 29.04.2013р., батько відповідачки подарував їй 9 / 16 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання його, позивача і відповідачки сім`ї, який є окремим житлом та був у стані без ремонту; він, позивач, весь час за період перебування з відповідачкою у шлюбі працював і отримував кошти, які вкладав у капітальний ремонт спірного домоволодіння фактично будинок був збудований заново їхніми спільними коштами та власними руками, і тому він вважає, що це нерухоме майно є спільною власністю подружжя його та відповідачки, оскільки фактично було набуте їхньою сім`єю у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. У вересні 2020р. вони сім`єю вселилися у відремонтований повністю спірний будинок. Він, позивач, просив відповідачку добровільно оформити роздільну власність на це їхнє спільне майно подружжя, але вона не погоджувалася, тому він змушений звернутися до суду для захисту свого права власності.

Сторони у судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, відповідачка надала заяву, якою визнала вимоги позову, а саме, право власності позивача на частку житла - на 1 / 2 частину від спірних 9 / 16 частин вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З положень ст.200ч.3 ЦПК України вбачається, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Тому, беручи до уваги, що відповідачка визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін у справі, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. А, згідно ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, що подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Статтею 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. А, відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу; одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.А, ст.392 ЦК України регламентовано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно договору дарування за р.№408 від 29.04.2013р., відповідачка ОСОБА_2 є власником 9 / 16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12);

- згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №3072316 від 29.04.2013р. (а.с.13), ОСОБА_2 також є власницею 9 / 16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- згідно звіту про вартість об`єкту оцінки оціночна вартість 9 / 16 частин житлового будинку загальною площею 169,5кв.м. та житловою 150,1кв.м., разом з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , складає 84000грн. (а.с.16-24);

- згідно письмової заяви відповідачки ОСОБА_2 , вона визнає вимоги позову стосовно визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку спірної частини, що становить 9 / 16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та не заперечує проти їх задоволення.

Крім того, в ході підготовчого судового засідання позивач і відповідачка надавали суду письмові та усні пояснення, згідно яких вони 16 років проживали разом у зареєстрованому шлюбі, як позивач, так і відповідачка мали власні доходи позивач працює ст.прапорщиком відділення 17 ДПРЧ з ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області з 2003року, характеризується позитивно, отримує заробітну плату (а.с.139, 144-145), та оформлював кредит для придбання будівельних матеріалів (а.с.174-203) що не заперечується відповідачкою, а відповідачка періодично виїжджала на заробітки у Фінляндію та ввозила в Україну кошти, що підтверджується наданими нею доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с.74-93,106-112,125-134, 167-173), а також періодично працювала вдома і не заперечується позивачем. Обсяг покращення спірного житла частини домоволодіння у виді переліку ремонтних робіт надані позивачем (а.с.97-93, 136-138), і не заперечуються відповідачкою. Обидві сторони користувалися професійною правовою допомогою (ордери адвокатів а.с.34-36, 101-103, 209-211), які брали участь у підготовчому судовому засіданні (протокол на а.с.117-119, 212-214). Позивачем також заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення вартості 9 / 16 частин спірного домоволодіння до виконання капітального ремонту і після, для чого судом за клопотанням сторін були допитані п`ять свідків, які надали пояснення щодо обсягу ремонтних робіт та ухвалою суду провадження було зупинене у зв`язку з призначенням експертизи (а.с.216-218). Однак, справа, що була надіслана експерту, повернулася з клопотанням експерта про надання додаткових доказів, підготовче судове засідання було поновлене ухвалою суду від 05.11.2022р., було відкладене за заявою позивача для врегулювання спору у позасудовому порядку, та 19.01.2023р. перед продовженням судового засідання до матеріалів справи через канцелярію суду надійшла заява відповідачки про визнання позову.

На підставі ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.319 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України, майно, що було набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. А, на підставі ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, встановлених законом. В разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Згідно ст.61ч.ч.1 і 2 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст.68 СК України регламентує у свою чергу, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України, а, відповідно до ч.1ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Крім того, ч.1ст.70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд, дослідивши надані докази та враховуючи встановлені обставини, дійшов висновку, що право позивача на 1 / 2 частку спірних 9 / 16 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , - підтверджується наданими суду доказами та не заперечується матеріалами справи та самою відповідачкою, яка вимоги позову визнала в повному обсязі письмовою заявою. Позивач та відповідачка не просили суд виділяти в окремі одиниці нерухомого майна їхні частки, тому суд виходить з того, що спірна 9 / 16 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , - є спільною частковою власністю сторін.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки це є ефективним захистом прав позивача на володіння, користування та розпорядження його приватною власністю, та, враховуючи порядок користування цим об`єктом нерухомості, що склався між сторонами, і який нічим не спростовано, а також враховуючи, що не вбачається обставин, які задоволенням позову будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Крім того, визнаючи за позивачем право власності на 1 / 2 частку від 9 / 16 частин спірного домоволодіння, тобто, на 9 / 32 часток, суд дійшов висновку, що у зв`язку з цим виникли підстави для скасування права власності на 1 / 2 частину від 9 / 16 частин спірного домоволодіння за відповідачкою, що, у свою чергу, є підставою для виключення з державного реєстру права власності за відповідачкою на 1 / 2 частину від 9 / 16 часток спірного домоволодіння, тобто, на 9 / 32 часток.

Тому, керуючись ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,317-319,321,328,368ч.3,392 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 84, 95, 247п.2, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної власності подружжя та визнання права власності на частину спірного нерухомого майна.

Визнати об`єкт нерухомості 9 / 16 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 12.03.1996року Болградським РВ УМВС України в Одеській області), право власності на 9 / 32 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 01.03.2005р. Болградським РВ УМВС України в Одеській області), на 9 / 32 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити сторонам, що скасування права власності ОСОБА_2 на 9 / 32 частин спірної частини домоволодіння рішенням суду є підставою для виключення з державного реєстру права власності за нею на цю частку спірного домоволодіння.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, після чого рішення набирає законної сили. Строк для апеляційного оскарження рішення суду може бути поновлений в разі його пропуску з поважних. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 19.01.2023 року

Суддя А.В. Кравцова