Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/601/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2023 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання - Льошенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Благовіщенське Кіровоградської області, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за первісним позовом первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір"ю та стягнення аліментів та за зустрічним позовом адвоката Онищук Ганни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Анікєєнко Є.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір"ю та стягнення аліментів, в якому просить визначити місце проживання їх із відповідачем спільного сина ОСОБА_3 із матір"ю.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (Відповідач по справі), та проживала з ним однією сім`єю з 02.07.2015р. до 22.02.2019р.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2019р. шлюб між сторонами був розірваний та їх проживання однією сім`єю було припинено.

В шлюбі в них народилась дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу між батьками проживав разом із матір"ю, а на час її роботи (Позивачка працювала за контрактами за межами України) проживав у матері Відповідача - ОСОБА_5 у с. Шабо Бєлгород-Дністровського району Одеської області.

В зв`язку з тим, що з боку Відповідача не забезпечувалось належне утримання дитини (одяг, їжа, іграшки) ОСОБА_1 була вимушена погодитись на добре оплачувану роботу за межами України, щоб забезпечити себе та дитину житлом, достатнім рівнем життя, потреб для повноцінного розвитку.

Так ОСОБА_1 перебувала на роботі:

З листопада 2018р. по листопад 2019р. в ОСОБА_6 ;

-З 25.12.2019р. по 12 березня 2020р. в ОСОБА_6 ;

-З 28.08.2020р. по 21.10.2020р. в Польші;

-З 14.01.2021р. по 14.02.2021р. в ОСОБА_6 .

На даний час ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та має постійне місце роботи в м. Благовіщенське Кіровоградської області.

В період з листопада 2018р. по листопад 2019р., з грудня 2019 по березень 2020р., з серпня 2020р. по жовтень 2020р., з січня 2021р. по лютий 2021р. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у бабусі - ОСОБА_5 в с. Шабо Бєлгород-Дністровського району Одеської області, при цьому батько проживав та працював весь цей час у м. Одесі, а ОСОБА_1 переказувала гроші на утримання дитини, що підтверджується квитанціями про грошові перекази від 25.04.2019р. на суму 117,56 доларів США, 07.06.2019р. на суму 100 доларів СІЛА, 11.07.2019р. на суму 100 доларів США, 11.08.2019р. на суму 100 доларів США, 24.09.2019р. на суму 100 доларів США. 30.10.2019р. на суму 100.10 доларів США. В період короткочасного перебування на роботі за межами України, ОСОБА_1 надавала грошові кошти безпосередньо ОСОБА_5 для утримання на час її відсутності її малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того мати ОСОБА_4 - ОСОБА_1 як в період шлюбу так і після його розірвання одноособово купували речі дитині по сезону, батько речі не купував, забезпеченням потреб дитини займалась ОСОБА_1

22 червня 2020р. з боку матері ОСОБА_1 була підписана декларація про надання первинної медичної допомоги № 0001-0657-Е800 з сімейним лікарем ОСОБА_7 .

В липні 2020р. ОСОБА_1 виявила вади зору у малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та звернулась за допомогою до спеціалістів, внаслідок чого були придбані окуляри.

Весь період часу, що ОСОБА_1 знаходилась на території України вона приділяла дитині - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 увагу, відвідувала заклади охорони здоров`я, дитячі розважальні заклади, парки, займалась його саморозвиненням, опікувалась ним, тобто створювала належні умови для розвитку та життя дитини.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання № 88 від 02.08.2021р. встановлено, що з боку ОСОБА_1 створені належні умови для виховання та розвитку дитини. В квартирі чисто, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має в достатній кількості іграшки, в тому числі розвиваючі, харчуванням та одягом забезпечена.

02 серпня 2021р. ОСОБА_4 був зарахований матір`ю ОСОБА_1 до дитячого садочка « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НВК № 2.

До серпня 2021р. у ОСОБА_1 та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 були домовленості щодо проведення спільного часу батька з сином, вона не заперечувала проти їх спілкування та привозила та забирала дитину з м. Одеси в час обумовлений з батьком. При цьому батько приховував своє місце проживання, забирав та привозив дигину на автовокзал. З лютого 2021р. ОСОБА_2 став проживати цивільним шлюбом з жінкою по імені ОСОБА_8 та її дитиною - хлопчиком 8 років. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово скаржився на байдужість з боку цієї жінки до нього, про те що вона його ображає. Так в лютому 2021р. під час перебування дитини у батька, у ОСОБА_4 розболівся живіт, він зателефонував матері та просив його забрати з Одеси, бо ніхто йому не надавав допомоги з болем, більш того жінка батька ОСОБА_8 сказала хлопцю лягти та дивитись у стелю. Після цього дзвінка, мати в цей же день забрала дитину додому до м. Благовіщенське.

Після відвідування дитиною батька в червні 2021р. ОСОБА_4 знову скаржився матері на образи з боку жінки батька ОСОБА_8 та байдужість батька на скарги дитини. Після повідомлення батька про скарги дитини, останній став погрожувати ОСОБА_1 тим, що забере дитину назавжди, що спонукало ОСОБА_1 звернутися з цим позовом до суду.

Для встановлення індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , його ставлення до подій, його бажання проживати з одним із батьків, було отримане дослідження спеціаліста - практичного психолога ОСОБА_9 .

Відповідно до дослідження спеціаліста від 14.08.2021р. було встановлено, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 має добрий рівень мислення, добрий рівень пам`яті, при цьому схильність до навіювання не сформована. З боку матері ОСОБА_1 має належне виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_4 , між матір`ю та сином існує тісний емоційний зв`язок, який має позитивне забарвлення. Малолітній ОСОБА_4 здатен розуміти та оцінювати події та зміст запитань, що пов`язані з визначенням місця його проживання. Він виявив однозначне бажання проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, з урахуванням дослідження спеціаліста поведінки батька ОСОБА_2 , психологом ОСОБА_9 був зроблений висновок про те, що графік перебування дитини з батьком окремо від матері та, як і разом з нею, на даний час, категорично не рекомендовані.

Як вбачається з наданих суду доказів ОСОБА_1 всіляко турбується про свого сина, при цьому з боку батька вона не отримує ніякої допомоги на утримання сина.

22.09.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Онищук Г.А. до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним.

02 липня 2015 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1077, серія НОМЕР_1 .

22.02.2019 року за рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, позивачем за позовом про розірвання шлюбу був ОСОБА_2 .

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На протязі двох років сімейного життя стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю загалом. ОСОБА_1 постійно нехтувала сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про сім`ю, про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко ставала їх дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дитині душевні страждання.

ОСОБА_2 працює на посаді слюсар-сантехнік в ТОВ «КАДОРР ГРУПП МЕНЕДЖМЕНТ» з 02.09.2019 року по теперішній час.

За період перебування на посаді зарекомендував себе з позитивної сторони, що відображається у характеристиці № 279 від 20.08.2021 року. На підтвердження отримання доходу надаємо суду довідку про доходи № 276 від 17.08.2021 року.

Приблизно з початку червня 2017 року до середини травня 2018 року, ОСОБА_1 знаходилась на роботі в ОСОБА_6 , як вона розповідала на той час ще своєму чоловіку, ОСОБА_2 . Чим насправді займалась ОСОБА_11 в ОСОБА_12 , ОСОБА_13 стало зрозуміло вже через півроку після її від`їзду. ОСОБА_14 дізнався, що ОСОБА_11 йому зраджує за кордоном, це і послуговало звернутись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Весь час, коли ОСОБА_11 знаходилась в Об`єднаних ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , проживав з своїм батьком та бабусею ОСОБА_5 за адресою:

АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з батьком і бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , 6.4 з грудня 2017 року, на той час дитині було два роки. ОСОБА_1 залишила свого сина на батька і бабусю та поїхала за кордон шукати кращого життя. Вона могла не дзвонити сину близько тижня та навіть більше, аргументуючи це тим, що вона працювала і не було в неї хвилини зателефонувати синові. Повністю вихованням, забезпеченням дитини всім необхідним займався батько, що підтверджується фотографіями, довідкою, яка видана Шабівською сільською радою вих. № 06.4-09/01-06.523 від 25.08.2021 року та показами свідків, відповідно до протоколів опитування особи за її згоди.

Також на підтвердження факту проживання ОСОБА_4 разом з батьком з грудня 2017 року є Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25.05.2018 року.

Саме у цей час ОСОБА_14 дізнався про зраду дружини і звернувся до сільської ради щодо проведення обстеження матеріально побутових умов проживання сина з ним, акт був складений, ОСОБА_2 , мав намір, звернутись до суду з позовною заявою про визначення місця проживання сина з ним, але ОСОБА_11 запевнила його, що не буде втручатися у їх життя, вона попросила ОСОБА_14 , дозволити їй бачитись з сином у період, коли вона буде в Україні, на що ОСОБА_14 погодився і не звернувся до суду з даним позовом.

Так як вони домовились, все і відбувалось. ОСОБА_1 , їздила за кордон, займалась своїми справами, влаштовувала своє особисте життя і їй взагалі було все одно, як почувається її син, що він їв, в що одягнений, скільки у нього друзів, що він полюбляє їсти, їй було все одно!

Вона на той час не була мамою для ОСОБА_3 , вона приїздила на 2 місяці та знову виїжджала за кордон. У ОСОБА_3 є проблеми з зором. ОСОБА_16 неодноразово записував сина у клініку у м. Одесі, де і раніше ОСОБА_3 проходив обстеження і лікування. ОСОБА_11 не приїхала жодного разу. Що на даний час з здоров`ям дитини, батьку не зрозуміло. ОСОБА_11 маніпулює сином, грається ним, вона не розуміє до кінця що таке бути мамою, що таке не спати вночі, коли дитина хворіє; що таке бути поруч, коли він робить успіхи; підтримувати сина, коли в нього щось не виходить. Вона цього не знає, тому як, вона не проживала з сином його найважливіші роки життя.

З 26 листопада 2018 року по 31 травня 2021 року, ОСОБА_4 , був влаштований у заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Теремок», який розташований у с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується Довідкою вх.№ 20 від 19.08.2021 року. Відповідно до даної довідки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував заклад дошкільної освіти «Теремок», ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , виховував сина та забезпечував умови здобуття дошкільної освіти ОСОБА_4 , а саме вносив внески за харчування, придбав всі навчальні матеріали. Особисто разом з бабусею, ОСОБА_5 , проводили і забирали з закладу, цікавились життям ОСОБА_3 , взаєминами між однолітками. Дитина завжди була охайна і за смаком вбрана і дуже любить свого батька. ОСОБА_14 постійно дбав про психічний стан та фізичне здоров`я дитини, створював належні умови для розвитку його розумових здібностей. Моральний клімат в сім`ї тата відмінний, який забезпечує захист, спокій і визначає розумовий розвиток, становлення його, як особистості відповідно сучасним вимогам виховання дітей в сім`ї. Мати ОСОБА_1 , не відвідувала ЗДО «Теремок» жодного разу, не цікавилась і не приймала участь в житті свого сина. На всіх святах, батьківських зборах були

присутні бабуся з татом.

Відповідно до довідки № 218 від 05.08.2021 року, яка була видана ФОП ОСОБА_17 , це сімейний лікар-иедіагр, у якого на обліку знаходився ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікар ОСОБА_17 зазначає, що з 15.12.2017 року по 31.07.2021 року ОСОБА_4 знаходився під наглядом сімейного лікаря. За цей період часу на прийом до лікаря ОСОБА_3 приводив ОСОБА_16 та бабуся ОСОБА_5 . Мати. ОСОБА_1 , жодного разу на прийомі у лікаря з дитиною не була.

Позивач просить суд звернути на це увагу. Мати жодного разу не була у

лікаря з дитиною за 3, 7 років.

ОСОБА_2 , переконаний, що ОСОБА_3 буде краще жити з ним, тому як він з самого народження має нерозривний зв`язок з ним, він дуже любить свого сина і він має змогу забезпечити його всім необхідним.

У ОСОБА_14 нормований робочий день. З роботодавцем у нього укладений трудовий договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Він постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

На даний час ОСОБА_1 повністю позбавила ОСОБА_14 бачити, чути, обіймати та бути поруч з сином. З 22 липня 2021 року ОСОБА_1 забрала сина нібито на два дні, провести час на морі, але обманула ОСОБА_14 та забрала сина у м. Благовіщенське, де проживає зараз з ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 піклується про свого сина, він сплачував всі необхідні витрати, щодо лікування очей сина, купував окуляри, лінзи. ОСОБА_3 для нього, це сенс його життя. А ОСОБА_11 навмисно перешкоджає ОСОБА_14 брати участь у вихованні та житті сина.

Поведінка ОСОБА_1 до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до власного сина.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та

матеріально її забезпечувати.

ОСОБА_2 не має наміру перешкоджати відповідачу в

здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини.

Позивач, як батько неповнолітнього сина ОСОБА_4 , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Позивач переконаний, що син повинен проживати разом з ним. Він любить свого сина і спроможний забезпечити його всім необхідним. Позивач вважає, що в інтересах сина проживати саме зі позивачем, а не з його матір`ю. У позивача нормований робочий день. З роботодавцем укладений договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Робочий розклад, дає змогу, батькові, відводити дитину до садочка, а на далі і до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Позивач має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Дитина відвідувала дитячий садок «Теремок», облікована в медичних установах. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього. Як батько та син між ними встановлений психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, але в даному випадку відповідач часто виїздить за кордон і не турбується як її син. Вона влаштовує своє особисте життя, та не цікавилась, як потрібно, життям та розвитком сина.

Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в адресу позивача, що забере дитину до себе, що і трапилось на даний час, суд має визначити місце проживання дитини.

При розгляді даного питання позивач просить суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку, не турбується про дитину як треба, ОСОБА_3 дуже багато часу жив, без матері, і в цьому не винен батько, це було її рішення, ОСОБА_3 не отримував від матері належної турботи та любові що може негативно позначитись на розвитку дитини. Крім того, поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційно не врівноважена.

Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідає його інтересам. Він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи і проживання

характеризується позитивно, добре відноситься до сина, також наявна довідка про не судимість позивача.

Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров дитини умов проживання. На даний час, відповідач не знаходиться за кордоном, але як бути, коли ОСОБА_1 запропонують знову контракт? З ким буде ОСОБА_18 , ОСОБА_19 живе і працює у Польщі. Вікторії було зручно, що дитина знаходиться з батьком, і в неї нема перешкод влаштовувати своє особисте життя, а на даний час вона розізлилась, що ОСОБА_14 влаштував своє особисте життя, і через сина проявляє свою помсту.

При розгляді даної справи позивач просить суд врахувати, що відповідач немає постійної роботи, оформлення ФОП, не є доказом її доходу, ОСОБА_11 часто перебувала за межами України, що в свою чергу дає негативні наслідки у спілкуванні з дитиною та її вихованні, вона не знає сина, вона нехтувала 4 роки своїми материнськими обов`язками, а наразі обвинувачує усіх у проблемах з здоров`ям дитини.

Позивач вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно вплине на його виховання та здоров`я. Тому що, дитині ще не виповнилось два роки, а відповідач поїхав за кордон з незрозумілих на то підстав, залишивши свого маленького сина без материнської турботи та любові.

Позивач хоче дати дитині освіту і добробут. За таких умов сину буде краще

проживати з батьком.

В судові засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 жодного разу не з`явилась.

Адвокат Терновенко Р.М. не з`явився три рази. Про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивачка неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи, які суд вважає необґрунтованими, непідтвердженими жодними доказами і такими, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи за первісним позовом та одночасно за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, звернувуся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у задоволені первісного позову відмовити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Щодо первісного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судове засідання, призначене на 13.06.2022 року позивач ОСОБА_1 за первісним позовом не з`явилась, повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, адвокат Терновенко Р.М. повідомив, що позивачка перебуває за кордоном.

Крім того, на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона зазначає, що не може з`явитись на судове засідання, оскільки у зв`язку із воєнним станом вона із сином перебуває в Польщі та просить не проводити жодних засідань без її участі до закінчення воєнного стану ( т,2 а.с.174).

13.06.2022 року судом винесено ухвалу, якою зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію про перетин державного кордону України гр. ОСОБА_1 . На виконання даної ухвали суду надійшла відповідь від 15.06.2022 року (Т.2 а.с.170) про те, що відомостей про перетинання державного кордону України гр. ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 року по теперішній час не виявлено.

В судове засідання, призначене на 08.08.2022 року, 30.11.2022 року, 26.12.2022,31.01.2023 року позивач ОСОБА_1 за первісним позовом не з`явилась, повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

08.08.2022 року судом знову винесено ухвалу, якою зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію про перетин державного кордону України гр. ОСОБА_1 . На виконання даної ухвали суду надійшла відповідь від 12.08.2022 року (Т.2 а.с.193) про те, що гр. ОСОБА_1 07.08.2022 року та 14.08.2022 року перетинала кордон на виїзд з України.

19.08.2022 року судом винесено ухвалу, якою зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію про перетин державного кордону України гр. ОСОБА_4 . На виконання даної ухвали суду надійшла відповідь (Т.2 а.с.208) про те, що відомостей про перетинання державного кордону України гр. ОСОБА_20 , 14.11.2015 року в період з 24.02.2022 року по теперішній час не виявлено.

08.11.2022 року електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона зазначає, що не може з`явитись на судове засідання, оскільки у зв`язку із воєнним станом вона із сином перебуває в Польщі та просить не проводити жодних засідань без її участі до закінчення воєнного стану ( Т.2 а.с.230).

29.11.2022 року електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона зазначає, що не може з`явитись на судове засідання, оскільки у зв`язку із воєнним станом вона із сином перебуває в Польщі та просить не проводити жодних засідань без її участі до закінчення воєнного стану.

Крім того зазначила, що її адвокат на 30.11.2022 року не з`явиться, оскільки у зв`язку із її відсутністю, вона не потребує його послуг на даний час та на період військового стану в Україні ( Т.2 а.с.230).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Терновенко Р.М. у судові засідання 30.11.2022 року, 26.12.2022 року та 31.01.2023 року не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що посилання позивачки про те, що вона знаходиться за межами України, а тому не має можливості приймати участь у судових засіданнях не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ст.212 ЦПК України:

1.учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

2. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

3. Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 3 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02.09.2010, Смірнова проти України від 08.11.2005, Матіка проти Румунії від 02.11.2006, Літоселітіс проти Греції від 05.02.2004 та інші).

Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_21 в судові засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи належним чином, їх неявка має ознаки повторності, заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника до суду не надходила.

Згідно висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-24063ск15, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України в редакції до 15.12.2017) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді.

За вищевикладених обставин суд вважає, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства позов підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, яким не надано будь-яких заяв і доказів на підтвердження підстав неявки, відповідно яких суд міг би з`ясувати поважність причин такої неявки, та відсутність заяви про розгляд справи без позивача.

Щодо зустрічного позову.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 цього Кодексу визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не довела суду обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд не може збирати докази самостійно та не має можливості роз`яснити відповідачу за зустрічним позовом наслідки вчинення або невчинення нею окремих процесуальних дій через неявку останньої в судове засідання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Слід зауважити, що положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим неодноразова неявка позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, перешкодила суду забезпечити виконання вказаних обов`язків, і такі дії - свідчить про незацікавленість ОСОБА_1 у результаті розгляду справи та про небажання відстоювати свої права.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що мати, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Суд вирішує порядок розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки первісний позов залишено без розгляду то витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору стягненню не підлягають.

Щодо судових витрат за зустрічним позовом, то вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , оскільки зустрічний позов задоволено.

На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 258-268, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В АЛ И В :

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір"ю та стягнення аліментів - залишити без розгляду.

Зустрічний позов адвоката Онищук Ганни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.02.2023 року.

ССуддя: Л. Ю. Ясінський