ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/136/22

провадження № 22-ц/4809/115/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року у складі головуючої судді Варакіної Н. Б.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

05.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (далі КНП "КОЛ КОР"), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ КНП «КОЛ КОР» № 464-Лвід 06.12.2021 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника», в частині звільнення з посади ОСОБА_1 завідувача відділенням консультативної поліклініки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з оптимізацією структури та скороченням штату працівників, визнати протиправним та скасувати наказ КНП "КОЛ КОР" № 511-Л від 08.09.2021 «Про внесення змін до штатного розпису», яким скорочено з 10.11.2021 року із штатного розпису підприємства 1,0 посади завідувача відділення консультативної поліклініки (Лікар ортопед-травматолог), поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення консультативної поліклініки (Лікар ортопед-травматолог) КНП "КОЛ КОР", стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, звернути до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення консультативної поліклініки (Лікар ортопед- травматолог) КНП "КОЛ КОР"та стягнення з Комунального некомерційного підприємства "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 04.11.1996 позивач працював на посаді завідувача відділення консультативної поліклініки Комунального некомерційного підприємства "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" (надалі КНП "КОЛ КОР").

08.09.2021 Головним лікарем КНП "КОЛ КОР" винесено наказ № 511-Л «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 10.11.2021 скорочено із штатного розпису підприємства 1,0 посади завідувача відділення консультативної поліклініки (Лікар ортопед-травматолог).

Скорочення посади аргументовано показниками роботи відділення консультативної поліклініки в перше півріччя 2021 року в зв`язку із введенням до штатного розпису з 08.09.2021 посади заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи для забезпечення покращення контролю за організацією лікувально-діагностичного процесу на підприємстві.

08.09.2021 ОСОБА_1 отримав попередження про оптимізацію структури та штатної чисельності, яким йому повідомили що відповідно до наказу № 511-п від 08.09.2021"Про внесення змін до штатного розпису" посада, яку він займає, підлягає скороченню зі штатного розпису. Зазначено, що посади, які відповідають спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , підприємство не може запропонувати із-за їх відсутності.

В самому наказі № 511-Л зазначено про введення до штатного розпису з 08.09.2021 посади заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи, але ця посада позивачу запропонована не була, хоча останній має відповідний рівень досвіду роботи на адміністративних посадах, протягом великого проміжку часу очолював консультативну поліклініку, має відповідну освіту, кваліфікацію, стаж роботи. За час роботи отримував лише заохочення і подяки. Жодного дисциплінарного стягнення за час роботи не отримував.06.12.2021 позивач отримав наказ КНП «КОЛ КОР» № 464-Л від 06.12.2021 «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника», яким на виконання наказу № 511-Л від 08.09.2021 його з посади завідувача відділенням консультативної поліклініки, на підставі п. 1 ст. 4 КЗпП України у зв`язку з оптимізацією структури та скороченням штату працівників.

Зазначає, що відповідно до п. 9.6 Статуту підприємства, виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором. Відповідно до п. 11.6 Статуту, все, що не передбачено цим Статутом, регулюється законодавством України. При вивільненні працівника враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. При цьому працівнику мають запропонувати наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації досвіду тощо, яка є вільною на момент скорочення штатів.

Трудовий стаж позивача в Кіровоградські обласній лікарні розпочався 01.08.1978 на посаді лікаря - інтерна хірурга.

01.08.1978 зарахований на посаду лікаря - хірурга відділення судинної хірургії. 29.12.1996 присвоєна вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю "Травматологія і ортопедія".

24.12.2007 присвоєна вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю «Організація та управління охороною здоров`я» на підставі наказу УОЗ 592-04 від 24.12.2007.

Підтверджена вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю "Організація та управління охороною здоров`я" 15.12.2017.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам збільш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Позивачу було запропоновано декілька посад, які, на думку відповідача, відповідають кваліфікаційному рівню, спеціалізації ОСОБА_1 , а саме: 1 ставку лікаря стажиста з терапії відділення трансфузіології з обов`язковим проходженням курсів спеціалізації з терапії та отриманням звання лікар-терапевт (пропозиція від 21.09.2021 року); 0,5 ставки лікаря-хірурга відділення консультативної поліклініки; 0,5 ставки лікаряортопеда-травматолога опікового відділення з травматологічними (гнійними) ліжками; 0,5 ставки лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення.

Цей список посад перелічений в довідці № 5496-02 від 14.12.2021. При цьому посада заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи, яка була створена 08.09.2021, у переліку посад не зазначена. Тобто посади, яка відповідає кваліфікації позивача, його останньому місцю роботи, адміністрацією запропонована не була, що за думкою позивача грубо порушує його право на працю і є дискримінацією.

Відповідно до штатного розпису, введеного в дію 25.10.2021, п. 13.1.1. передбачена 1,0 посада завідувача відділення консультативної поліклініки (лікар ортопед-травматолог), вища категорія. В тому самому штатному розписі п. 1.4 передбачена посада заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи. Відповідно до наведених вище даних, остання посада створена 08.09.2021, одночасно з прийняттям рішення про скорочення посади, яку займав позивач перед звільненням. Скоротивши посаду завідувача поліклініки головний лікар фактично одночасно створив посаду, однакову за змістом, але іншу за назвою, фактично таким чином вивільнивши незаконно працівника. Таким чином фактично не відбулося скорочення штату, що є підставою для скасування наказу як незаконного. Окрім того, скорочення штату з метою оптимізації може бути проведене лише з урахуванням економічного обґрунтування такої оптимізації.

Жодного економічного обґрунтування для винесення оспорюваного наказу відповідачем надано не було.

В 2021 році проведена акредитація медичного закладу. Були вивчені показники роботи консультативної поліклініки. Жодних зауважень до роботи консультативної поліклініки, до роботи завідувача консультативної поліклініки, винесено не було. Прийняття наказу обумовлене саме принциповою позицією позивача, його авторитетом в колективі, бажанням керівництва лікарні позбутися висококваліфікованого спеціаліста і керівника, який налагодив роботу консультативної поліклініки.

Ніякої перевірки проведено не було, що підтверджує позицію позивача про те, скорочення штату було проведено саме щоб звільнити його з підприємства. ОСОБА_1 звернувся із заявою в комісію з трудових спорів КНП «КОЛ КОР». Рішенням від 29.10.2021 року визнано заяву ОСОБА_1 необґрунтованою.

Вважає, що комісія поверхово віднеслась до його заяви, її рішення є неаргументованим. Начальник відділу кадрів Косенко є членом комісії з трудових спорів і членом Профспілкового комітету. Тому рішення комісії по трудових спорах позивач ставить під сумнів.

Відповідно до витягу з Протоколу № 43 від 29.10.2021, Профспілковий комітет, враховуючи рішення комісії трудових спорів та відмову ОСОБА_1 від запропонованих посад 01.11.2021 року дав згоду на розірвання трудового договору з завідувачем відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_1 у зв`язку з оптимізацією структури та штатної чисельності працівників згідно ст. 43 та п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином адміністрацією вкотре грубо порушено діюче законодавство, а саме: власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Наказ про звільнення підписано 06.12.2021, тобто з порушенням строків, визначених законодавцем щодо винесення наказу про звільнення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щозвільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідачем з дотриманням вимог закону, визначених для такої процедури, відповідно до протоколу № 43 засідання первинної профспілкової організації КНП «КОЛ КОР», з урахуванням рішення комісії по трудових спорах та відмови ОСОБА_1 від усіх запропонованих вакантних посад, надана згода на розірвання трудового договору з позивачем.

Позивача завчасно, за два місяці попереджено про звільнення, яке узгоджено з первинною профспілковою організацією КНП «КОЛ КОР» та проведено з підстав, які зазначені в наказі від 06.12.2021 № 464-л, у зв`язку із скороченням штату, що підтверджено наказом від 08.09.2021 № 511-л «Про внесення змін до штатного розпису».

Посада завідувача відділення консультативної поліклініки (лікар - ортопед - травматолог), яку займав позивач, була єдиною в структурі та штатному розписі КНП «КОЛ КОР», в подальшому скорочена у зв`язку з оптимізацією, скороченням чисельності та штату працівників. У роботодавця не виникло обов`язку визначати переважне право відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Відповідно до наказу від 12.07.2021 № 396-п Про внесення змін до штатного розпису на підприємстві з 08.09.2021 перепрофільовувалась посада заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності на посаду заступника головного лікаря з амбулаторно - поліклінічного розділу роботи на яку відповідно до наказу від 12.07.2021 № 252-л зараховано працівника, який до цього займав посаду заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності.

Посади заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи та завідувача відділення консультативної поліклініки (лікар-ортопед-травматолог), не являються ідентичними так як посада заступника головного лікаря являється вищою ніж посада завідувача відділення та на них покладено різні за своєю суттю посадові обов`язки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно наданого до суду в якості доказу аналізу роботи консультативної поліклініки, який є в матеріалах справи, протягом першого півріччя 2021 року порівняно з аналогічним періодом 2020 року, відбулося збільшення: числа консультацій з 23246 до 28192, кількості відвідувань з 33375 до 38564 кількості відвідувань в день з 275,8 до 318,7 кількості консультацій первинних хворих з 18651 до 21524 кількості консультацій вторинних хворих з 4595 до 6668, що свідчить про покращення основних показників роботи поліклініки в 2021 році. Це може свідчити про успішну роботу поліклініки, і відповідно відсутність економічного обґрунтування скорочення посади завідувача консультативної поліклініки.

Зазначає, що наказ № 252-Л від 12.07.2021 на який посилався суд у оскаржуваному рішенні відсутній в матеріалах справи, позивач ставить під сумнів наявність такого наказу, позивачем неодноразово заявлялося клопотання про витребування доказів у відповідача - наказу від 08.09.2021 №512-п та №178 від 21.12.2021, однак відповідачем не надано відповідні докази, а лише письмово викладено про наявність міфічних наказів.

Позивач не погоджується з висновками суду, що посади заступника головного лікаря з амбулаторно- поліклінічного розділу роботи та завідувача відділення консультативної поліклініки (лікар-ортопед-травматолог) не являються ідентичними, оскільки посада заступника головного лікаря є вищою, ніж посада завідувача відділення, та на них покладено різні за своєю суттю посадові обов`язки.

Суд не врахував, що посада заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи не була запропонована ОСОБА_1 як вакантна, що свідчить про факт дискримінації його кваліфікації, досвіду і рівня освіти, ОСОБА_1 було запропоновано деяку кількість посад лікарів - стажистів.

Судом не дано правової оцінки доводам позивача щодо успішної роботи консультативної поліклініки, щодо ідентичності скороченої посади завідувача консультативної поліклініки та штучно створеної посади завідувача головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи.

В порушення нормпроцесуального права судом проігноровано клопотання позивача про витребування у відповідача доказів, зокрема посадових інструкцій.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Данилюк Н. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії трудової книжки позивач ОСОБА_1 з 04.11.1996 працював на посаді завідувача відділення консультативної поліклініки Комунального некомерційного підприємства "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" (а.с.7-13).

Наказом головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 08.09.2021 № 511-п «Про внесення змін до штатного розпису» проведено скорочення з 10.11.2021 із штатного розпису КНП «КОЛ КОР» посади завідувача відділення консультативної поліклініки (лікар-ортопед - травматолог) (а.с.14,82).

08.09.2021 ОСОБА_1 отримав попередження про те, що відповідно до наказу від 08.09.2021 № 511-п «Про внесення змін до штатного розпису» посада, яку він займає,підлягає скороченню зі штатного розкладу і його вивільнення відбудеться не раніше,ніж черездва місяці з дня отримання попередження. Відсутні вакантні посади, які можуть бути йому запропоновані відповідно до спеціальності і спеціалізації. (а.с.15,85).

19.10.2021 позивачу ОСОБА_1 запропоновані посади лікар - ортопед - травматолог опікового відділення з травматологічними (гнійними ) ліжками; лікар - стажист з терапії відділення трансфузіології; лікар - стажист з хірургії відділення консультативної поліклініки, від яких він відмовився (а.с.84).

21.09.2021 ОСОБА_1 було запропоновано посаду лікаря - стажиста з терапії відділення трансфузіології з обов`язковим проходженням курсів з терапії та отримання звання лікар - терапевт, від якої позивач відмовився (а.с.16,79).

Також, 29.10.2021 позивачеві запропоновано посади лікар - ортопед - травматолог опікового відділення з травматологічними (гнійними) ліжками; лікар - ортопед - травматолог травматологічного відділення №1; лікар - стажист з терапії відділення трансфузіології; лікар - стажист з хірургії відділення консультативної поліклініки, від яких він відмовився (а.с.80).

Рішенням комісії по трудовим спорам КНП «КОЛ КОР» від 29.10.2021 прийнято рішення, що заява ОСОБА_1 (а.с.17) не обґрунтована, фактично його з посади не звільнено, наказом від 08.09.2021 №511-п з 10.11.2021 скорочено 1,00 ст. завідувача відділенням консультативної політики, яку займає позивач і повідомлено про можливе вивільнення через два місяці з моменту попередження (а.с.18).

Відповідно до витягу з протоколу №43 КНП «КОЛ КОР» від 29.10.2021 враховуючи рішення комісії трудових спорів та відмову ОСОБА_1 від усіх запропонованих вакантних посад, надано згоду на розірвання трудового договору з завідувачем відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_1 у зв`язку з оптимізацією структури та штатної чисельності працівників згідно ст.43 та п.1 ст.40 КЗпП України - профспілковий комітет ходатайствує перед адміністрацією лікарні щодо першочергового запропонування ОСОБА_1 лікарських посад, у разі їх вивільнення, які відповідають спеціалізації та кваліфікації ОСОБА_1 (а.с.87-89).

Наказом головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 06.12.2021 № 464-л звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача відділення консультативної поліклініки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з оптимізацією структури та скороченням штату працівників, 06.12.2021 (а.с.20,81).

06.12.2021 ОСОБА_1 ознайомився з вказаним наказом про звільнення і зазначив письмово, що не згідний (а.с.20).

Відповідно до розділу VIII Статуту КНП «КОЛ КОР» структура підприємства, порядок внутрішньої організації та сфери діяльності структурних підрозділів підприємства,посадові інструкції працівників підприємства затверджуються головним лікарем (п.8.1, 8.2). Штатну чисельність підприємства головний лікар визначає на власний розсуд на підставі фінансового плану підприємства, з урахуванннямнеобхідності створення відповідних умов для забезпечення належної доступності та якості медичноїдопомоги (послуг)(а.с.90-104).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17, від 22січня 2020 року у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника є однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом установлено, що наказом головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 08.09.2021 у зв`язку з введенням до штатного розпису посади заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи для забезпечення покращення контролю за організацією ліккувально-діагностичного процесу на підприємстві було вирішено скоротити та вивести зі штатного розпису підприємства з 10.11.2021 посаду завідувача відділення консультативної поліклініки, яку обіймав позивач.

Згідно наказу від 12.07.2021 № 396-п Про внесення змін до штатного розпису на підприємстві з 08.09.2021 перепрофільовувалась посада заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності на посаду заступника головного лікаря з амбулаторно- поліклінічного розділу роботи, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями штатного розпису (а.с.21-21зв., а.с.113-114).

Вказані обставини спростовують твердження позивача щодо штучного створення умов для скорочення штатної одиниці, яку він займав позивач та щодо упередженого ставлення до нього, що зумовило його звільнення .

Посада завідувача відділення консультативної поліклініки, яку займав позивач не є тотожною за своїми посадовими завданнями та обов`язками посаді заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи.

Перевіряючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції задовільнив клопотання про прийняття копій посадової інструкції завідувача відділення консультативної поліклініки КНП "КОЛ КОР" від 11.01.2019 та посадової інструкції заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи від 08.09.2021, та долучення їх до матеріалів справи, оскільки таке клопотання не було вирішене судом першої інстанції.

Згідно п. 1.6 посадової інструкції завідувача відділення консультативної поліклініки КНП "КОЛ КОР" метою діяльності (головною функцією) завідувача відділенням є організація діяльності та керівництво вищим, середнім та молодшим медичним персоналом відділення, поліпшення якості та підвищення ефективності медичного обслуговування у відділенні, дотримання необхідного протиепідемічного та санітарно-гігієнічного режиму, раціональне використання матеріально-технічного потенціалу відділення та підпорядкованих медичних кадрів, підвищення кваліфікації медичного персоналу відділення.

Відповідно до п. 1.6, 2.2 та 2.38 посадової інструкції заступника головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи метою діяльності (головною функцією) цього заступника є організація роботи Підприємства за напрямком поліклінічна робота та амбулаторне лікування, запровадження цільової моделі формування та видачі «е-лікарняних», контроль за організацією лікувально-діагностичного процесу на Підприємстві, організації роботи лікарів, середнього та молодшого медичного персоналу, раціональне використання матеріально-технічного потенціалу відділення та підпорядкованих медичних кадрів, підвищення кваліфікації медичного персоналу відділення. Зокрема, заступник головного лікаря з амбулаторно-поліклінічного розділу роботи запроваджує цільову модель формування та видачі «е-лікарняних» та здійснює особистий контроль та обліку пацієнтів, які перебувають на амбулаторному та поліклінічному лікуванні. Приймає участь в засіданнях лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісії.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенн позовних вимог, суд першої інстанці, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача було звільнено із займаної посади з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки у КНП «КОЛ КОР» відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників. Відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Позивач попереджений про майбутнє звільнення та йому запропоновані наявні у штатному розписі вакантні посади, від яких він відмовився, отже, роботодавець дотримався вимог частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України.

Враховуючи, що посада завідувача відділення консультативної поліклініки, яку займав позивач, була єдиною в структурі та штатному розписі КНП «КОЛ КОР», і була скорочена у зв`язку з оптимізацією, скороченням чисельності та штату працівників, посилання позивача на необхідність урахування та дотримання відповідачем статті 42 КЗпП України є помилковим.

Вирішення питання про те, у кого із працівників є переважне право на залишення на роботі, вирішується роботодавцем у разі, коли відбувається скорочення декількох посад, у зв`язку із чим звільненню підлягають декілька працівників. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При звільненні одного працівника внаслідок скорочення чисельності штату відсутні підстави для застосування положень статті 42 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Стаття 42 КЗпП України враховується роботодавцем лише у разі скорочення однорідних професій чи посад, у випадку, коли виникає питання щодо залишення працівника на цій же посаді, обираючи його з поміж інших подібних за допомогою встановлених законом критеріїв.

Аналізуючи вказану норму, можна дійти висновку, що положення статті не встановлюють підстави для звільнення, на відміну від пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а лише визначають підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про скасування оскаржуваного наказу КНП «КОЛ КОР» № 511-Л від 08.09.2021 «Про внесення змін до штатного розпису» є неналежним способом захисту, оскільки питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу.

Посилання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17), є правильними, оскільки зроблені за результатами аналізу подібних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18 (провадження № 61-17296св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко