ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 134/319/20

провадження № 61-18729св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника Томашпільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 1 липня 2020 року, постановлену у складі судді Зарічанського В. Г., та постанову Вінницького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Рибчинського В. П.,

Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог клопотання

У лютому 2020 року Томашпільський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в інтересах ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтування клопотання вказував, що рішенням Йонавського районного дільничного суду Литовської Республіки від 13 листопада 2013 року

стягнено з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 в сумі 200 літів, що еквівалентно 1 601,66 грн, щомісячно, та заборгованості за аліментами у розмірі 6 367 літів ( еквівалент 50 988,73 грн).

Вказане рішення іноземного суду набрало законної сили, однак боржником не виконується.

За таких обставин просив визнати та звернути до виконання рішення Йонавського районного дільничного суду Литовської Республіки

від 13 листопада 2013 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 1 липня

2020 року відмовлено у задоволенні клопотання.

Суд першої інстанції виходив з відсутності у матеріалах справи відомостей про те, що відповідача, який не брав участі у процесі, було своєчасно і в належній формі хоча б один раз повідомлено про виклик до суду при розгляді справи у Йонавському районному дільничному суді Литовської області.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника Томашпільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 1 липня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2020 року представник Томашпільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 1 липня

2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення клопотання.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій обставин щодо вручення ОСОБА_2 сповіщення про виклик до Йонавського районного дільничного суду, оскільки в рішенні цього суду вказано, що відповідачу процесуальні документи особисто пред`явлені належним чином.

Також вказує, що у матеріалах справи є підтвердження про вручення документа, яке направлено до Йонавського районного дільничного суду Литовської Республіки.

Позиція інших учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_2 подав відзив до Верховного Суду на касаційну скаргу, в якому вказував про безпідставність її доводів та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Йонавського районного дільничного суду Литовської області від 11 листопада 2013 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина

ОСОБА_4 у розмірі 200,00 літів, щомісячно, а також 6 367 літів боргу з утримання за період з 17 березня 2011 року до 11 листопада 2013 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі статтею 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Частинами другою та третьою статті 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 43 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою Верховної Ради України від 17 грудня 1993 року № 3737-ХІІ, до клопотання про дозвіл виконання необхідно додати документ, із якого витікає, що відповідачу, який не брав участі у процесі, було своєчасно і в належній формі хоча б один раз вручено сповіщення про виклик до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 45 вказаного Договору визначено, що у визнанні судового рішення або в дозволі виконання може бути відмовлено якщо особа, яка подала клопотання, або відповідач по справі не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був своєчасно і належним чином вручений виклик до суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши відсутність у матеріалах справи відомостей про те, що відповідач, який не брав участі у процесі, був своєчасно і в належній формі хоча б один раз повідомлений про виклик до Йонавського районного дільничного суду Литовської області під час розгляду справи про стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про належне сповіщення ОСОБА_2 про виклик до Йонавського районного дільничного суду обґрунтовано відхилені апеляційним судом, який встановив, що ОСОБА_2 отримував від Йонавського районного дільничого суду матеріали позовної заяви і направив відзив на неї, проте доказів отримання ним сповіщення про розгляд справи в заявник не надав.

Також колегія суддів погоджується з мотивами апеляційного суду щодо відхилення доводів апеляційної скарги, які заявник виклав і в касаційній скарзі, про те, що у матеріалах справи є підтвердження про вручення документа, що направлено до Йонавського районного дільничного суду Литовської Республіки. Апеляційний суд зазначив, що підтвердження про вручення документа (а.с. 17) свідчить про отримання ОСОБА_2 5 березня 2014 року, тобто після розгляду справи по суті, судового рішення.

Отже доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з додержанням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог

касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника Томашпільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 1 липня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 7 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук