Справа № 752/4304/21
Провадження № 2/752/1021/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, -

у присутності:

представника позивача: Луценка В.Ю. - адвокат (ордер серії АА №0007999 від 01.04.2021р.).

представника відповідача: Дробович В.А. - адвокат (ордер серії КВ №366185 від 04.09.2021р.).

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну компенсацію вартості належної їй 1/8 частини у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 в розмірі 227 368,00 грн., припинивши право власності позивача на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та визнавши за відповідачкою право власності на частину квартири позивача, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 274,00 грн., витрати на проведення оцінки квартири, витрати на надання правничої допомоги.

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.03.1994 року сектором приватизації Московської районної державної адміністрації в м. Києві на підставі розпорядження від 01.03.1994 року №6612, їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Друга половина квартири належала відповідачу. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/16967/15-ц за позивачем визнано право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , визнано право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 57,2 кв.м., житлова - 34,30 кв.м. Враховуючи те, що позивачу на праві власності належить 1/8 частина квартири, відповідно вона має право на користування 4,28 кв.м. житлової площі і 7,15 кв.м. загальної площі в зазначеній квартирі. На теперішній час відповідач займає всю квартиру і використовує у своїх цілях. Позивач зазначає, що неодноразово пропонувала відповідачу різні варіанти вирішення суперечки з приводу частини квартири, але жодної зрозумілої відповіді не отримала. Протягом тривалого часу, як вказує позивач, вона не має можливості користуватися своєю власністю. Враховуючи те, що позивачу належить 4,28 кв.м. житлової площі, виділити в користування окреме житлове приміщення не видається за можливим з технічних причин. Спільне проживання сторін у квартирі з невизначеним порядком користування є неможливим, оскільки, враховуючи довготривалі погані стосунки сторін, будуть виникати постійні сварки між співвласниками. Відповідно до звіту про оцінку майна вартість вказаної квартири становить 1 818 944,00 грн., відповідно вартість 1/8 частини квартири складає 227 368,00 грн. На думку позивача, враховуючи, що виділ в натурі її частки у спірній квартирі є технічно неможливим, є підстави одержання нею грошової компенсації від іншого співвласника. Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідачки з пропозиціями щодо вирішення суперечки відносно її частини квартири, із заява на дії відповідачки до різних установ, але вирішити питання не вдалося, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав, які, як вона вважає, порушені та підлягають захисту.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2021р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач надала відзив на позовну заяву, за яким просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи вимоги безпідставними. Зазначає про те, що із самого початку як позивач стала співвласником квартири, вона своєю часткою квартири не цікавилася, комунальні платежі на її утримання не сплачувала. Позивачка, у свою чергу, має інше житло, а за дану частку вона зверталася лише з питанням щодо сплати компенсації за частку. Однак, як вказує відповідач, вона не має такої можливості сплатити компенсацію, оскільки розмір пенсії складає 1 745,83 грн. Тому сплата компенсації позивачу стане надмірним тягарем для відповідача. Позивач зверталась до органів поліції стосовно чинення відповідачем перешкод щодо користування квартирою, однак поліцією була надана відповідь про те, що дане питання повинно вирішуватись у порядку цивільного судочинства. Незважаючи на таку відповідь, позивачка продовжувала звертатись з відповідними зверненнями, що є свідченням відсутності бажання позивача вирішувати питання стосовно квартири та створення штучних доказів того, що відповідач начебто чинить перешкоди в користуванні квартирою.

Ухвалою суду від 31.05.2021р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, як таких, що є необгрунтовані та недоведені.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності, виданого згідно з розпорядженням від 01.03.1994р. №6612, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісності власності.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 01.06.2019р. за позивачем зареєстровано право власності на 1/8 вказаної квартири (загальна площа квартири 57,15 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м.) на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2018р. №752/16967/15-ц.

Сторонами не заперечується, що 1/8 частина квартири визнана за позивачем на праві власності за рішенням суду як обов`язкова частка у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 .

Згідно з наявним у матеріалах справи Звітом про оцінку майна (дата оцінки та складання звіту 29.12.2020р.), проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1 818 944,00 грн., 1/8 частини квартири становить 227 368,00 грн.

Як вбачається, позивач зверталася до відповідача з листами від 04.01.2019р. та 20.08.2019р., в яких просила надати комплект ключів від вхідних дверей квартири, забезпечити безперешкодний до неї доступ та надати пропозиції стосовно користування спільним майном.

У відповіді на лист від 29.08.2019р. відповідач запропонувала позивачу з`явитися до квартири з метою підготовки оформлення особового рахунку та договорів з постачальниками комунальних послуг, які необхідні для користування 1/8 частиною квартири, скласти графіки користування у квартирі туалетом, ванною кімнатою, кухнею та коридором.

Матеріали справи не містять листа позивача до відповідача щодо припинення права спільної часткової власності шляхом матеріальної компенсації. Разом з тим, відповідач у відзиві не заперечує проти факту того, що позивач зверталася до неї з питання сплати матеріальної компенсації вартості частки. При цьому відповідач зазначає, що вона не має можливості сплатити компенсацію, оскільки розмір її пенсії складає 1 745,83 грн.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю

Згідно з частинами 1, 2, 7 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частинами 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Таким чином, виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений вище правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 р. у справі № 6-2925цс15.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, з площею кімнат 18,9 кв.м. та 15,4 кв.м., загальною площею 57,2 кв.м.

Позивач зазначає, що виділ належної їй частки у спірному нерухомому майні в натурі є неможливим, оскільки 1/8 частина квартири це 4,28 кв.м. житлової площі і 7,15 кв.м. загальної площі.

Суд з цього приводу зазначає, що можливо припустити, що виходячи із частки, яка знаходиться на праві власності позивача, та виходячи з площі квартири, виділ належної позивачу частки неможливий.

Разом з тим, частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд відмічає, що висновок експерта є тим доказом, який підтверджує можливість чи відсутність такої можливості на виділ частки з нерухомого майна.

Разом з тим, матеріали справи не містять відповідного висновку експерта, клопотань про призначення експертизи учасниками не заявлялось.

Крім того встановлено, що спільним нерухомим майном володіє та користується інший співвласник - відповідач у цій справі, яка зазначає про те, що в неї відсутня можливість на компенсацію частки позивачу і присудження такої буде для неї надмірним тягарем.

На підтвердження цьому відповідачем надано лист Пенсійного фонду України, з якого вбачається, що до 01.10.2017р. відповідач отримувала щомісяця пенсію в розмірі 1 167,35 грн., а після її перерахунку з 01.10.2017р. щомісячно буде отримувати 1 373,00 грн.

У відзиві відповідач зазначає, що отримує пенсію в розмірі 1 745,83 грн.

Доказів на підтвердження отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні докази жодним чином не підтверджують спроможність та можливість відповідача виплатити позивачу компенсацію в сумі 227 368,00 грн. в рахунок визнання за нею права власності на спільне нерухоме майно.

Так, суд виходить з того, що із вказаних доказів не вбачається наявність у відповідача відповідного доходу (заробітку), будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, відкритих в банківських установах рахунків на ім`я ОСОБА_2 , тощо, на підставі яких судом було би встановлено можливість останньої виплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 227 368,00 грн.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач є пенсіонеркою.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що відповідач має невеликий дохід у вигляді пенсії, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено спроможність (можливість) відповідача виплатити позивачу компенсацію в сумі 227 368,00 грн. в рахунок визнання за нею права власності на спільне нерухоме майно. У зв`язку з чим, суд вважає, що виплата грошової компенсації позивачу в сумі 227 368,00 грн. становитиме для відповідача надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні залишити без задоволення.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 07.02.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська