Справа № 343/1455/21
Провадження № 22-ц/4808/113/23
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Монташевич С.М. 23 вересня 2022 року в м. Долина Івано-Франківської області, повний текст якого складено 30 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю.

Позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2017 року (справа №343/2360/16-ц) являється власником незавершеного будівництва готовністю 75% за адресою: АДРЕСА_1 . Дане незавершене будівництво успадковане нею після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних технічного паспорта, виданого Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 07.10.2016 року, незавершене будівництво являється цегляним будинком з цегли і гіпсоблоків, перекриття - дерево, покрівля шифер, вікна і двері дерево.

Однак, після смерті ОСОБА_4 родичі позивачки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з невідомих для неї причин облаштували в спірному незавершеному будівництві власне житло, замінили замки в дверях будинку та не пускають її (позивачку) в будинок. У зв`язку з цим неодноразово зверталася до відповідачів з проханням про надання їй можливості відвідин та проживання на час її перебування в даному будинку і в цілому їх виселенню і звільненню спадкового майна та зверталася до суду із відповідним позовом.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 року у справі № 343/859/17 скасовано рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2019 року та зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Оскільки відповідачі добровільно не виконали постанову Івано-Франківського апеляційного суду, вона звернулась із відповідною заявою до Долинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області. 25.07.2019 року відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по даній справі. 28.08.2019 року винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду. Відповідачі не виконують рішення суду, тому відділом ДВС 05.02.2021 року винесено постанову про опис та арешт майна боржників.

На сьогоднішній день в спірному незавершеному будівництві продовжують проживати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю. Факт проживання відповідачів у спірному незавершеному будівництві підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 01.08.2021 року, від 10.04.2021 року, від 20.01.2021 року.

Вона (позивачка) проживає у с. Батятичі Кам`янка-Бузького району Львівської області, проте часто навідується в с. Яворів Долиського району і не має можливості зайти та перепочити у власному будинку.

Просила усунути перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме незавершеним будівництвом готовністю 75% по АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання їм іншого житлового приміщення (а.с.1-2, 29-30).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2022 року позов задоволено. Зобов`язано усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 454,00 гривні сплаченого судового збору. Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 454,00 гривні сплаченого судового збору (а.с.175-179).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що законодавець в частині 3 статті 331 ЦК України врегулював питання правового режиму нерухомого майна до його створення (що включає прийняття до експлуатації та здійснення державної реєстрації), встановивши, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до п.2,3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного дозвільного документа, необхідність отримання яких визначена містобудівним законодавством, а також доказів того, що новобудова на час розгляду справи була прийнята в експлуатацію та пройшла державну реєстрацію.

Тому вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, а суд до спірних правовідносин застосував положення законів, які не регулюють дані правовідносини, оскільки правила ст. 116, 157 ЖК України на них не поширюються.

Крім того, до даного спору, на думку апелянта, необхідно застосувати термін пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.183-187).

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Від апелянта ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримує повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. У разі неявки інших сторін справи не заперечує щодо розгляду справи у їх відсутності.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обґрунтована, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.11.1974 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.4).

Батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 22.02.2016 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому незавершене будівництво по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 07.10.2016 року виготовила на своє ім`я технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок за вказаною вище адресою (а.с. 6-7), готовність якого складає 75 % і його загальна вартість становить 156 992,00 грн, про що свідчить довідка Івано-Франківського ОБТІ № 400 на об`єкт незавершеного будівництва від 07.10.2016 року (а.с. 8).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10, 124-125).

Це рішення набрало законної сили (а.с. 126-130).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва (а.с. 11-14).

Це рішення суду також набрало законної сили і звернуто до примусового виконання, про що свідчать постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 року, 25.07.2019 року (а.с. 15, 131).

За невиконання та повторне невиконання рішення суду в добровільному порядку на боржника ОСОБА_2 накладено штраф згідно постнанов про накладення штрафу від 22.08.2019 року та від 29.12.2020 року (а.с. 132, 133).

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2021 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 343/859, виданого 10.07.2019 року, закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 136).

В акті обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 01.08.2017 року вказано про те, що ОСОБА_2 не була зареєстрована, але фактично проживала з сім`єю разом з братом матері ОСОБА_4 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 постійно здійснювала за ним догляд, купувала ліки, здійснила похорон. Дочка ОСОБА_1 ніколи в с. Яворів не проживала, до свого батька не навідувалася, ніколи йому не допомагала. Ні дочка, ні її мама у селі більше 40 років не з`являлися. Житловий будинок спільно не будували. Закінчували будівництво померлого ОСОБА_2 з чоловіком (а.с. 33).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 10.04.2020 року, ОСОБА_2 зі своєю сім`єю зареєстрована у будинку матері, який знаходиться по АДРЕСА_2 , але проживала з ОСОБА_4 , 1948 року народження, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично проживає у цьому будинку по АДРЕСА_1 по даний час. Вона опікувалася і опікується житловим будинком, обробляє земельну ділянку, яка обслуговує будинок (а.с. 32).

Як встановлено з акта обстеження від 20.02.2021 року, ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживають у недобудованому будинку по АДРЕСА_1 , але всі вони там не зареєстровані. Зі слів ОСОБА_2 , вони проживали з братом матері ОСОБА_4 , 1948 року народження, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели разом спільне господарство, а також доглядали за братом матері, коли він хворів та здійснювали його поховання (а.с. 31).

В акті обстеження від 06.10.2021, складеного старостою Яворівського старостинського округу Юхман Т.М. з участю сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зазначено, що ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю не зареєстровані у будинку по АДРЕСА_1 , але проживають. Зі слів ОСОБА_2 та сусідів, ОСОБА_4 проживав до смерті в будинку по АДРЕСА_1 разом з ними. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зареєстрований був у будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 70).

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України, ст.ст. 317,319,321,331, 391, 396 ЦК України, встановивши, що спірна споруда належить позивачці, а відповідачі у ній проживають та чинять перешкоди позивачці у користуванні нею. До виникнення права власності на новозбудоване майно існує лише право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що було використане в процесі будівництва, тому дійшов висновку про усунення перешкод позивачці в користуванні будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку шляхом виселення відповідачів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право позивачки відповідачами порушено, і об`єкт її власності має бути звільнений для забезпечення їй безперешкодного доступу, однак спосіб захисту порушеного права такий як виселення судом обрано невірно, оскільки він може бути застосований лише до об`єктів, які є житловими приміщеннями.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33 Конституції України).

Так, аоложення ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України у сукупності визначають право власника вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власнику своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи обставини проживання відповідачів у спірному незавершеному будівництвом будинку, суд виходить з такого.

Виселення є категорією житлового законодавства, і тому при розгляді справ про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Спеціальним законодавчим актом в таких правовідносинах є ЖК України, тоді як ст. 391 ЦК України є нормою загальної дії.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, ОСОБА_4 був власником об`єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на зазначене незавершене будівництво.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується відповідачами, що вони проживають у АДРЕСА_1 у будівлі, яка є незавершеним будівництвом. Зазначена обставина підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов за зазначеною адресою та показами свідків. Підставою для проживання відповідачі зазначають надання їм дозволу на проживання у спірній будівлі ОСОБА_4 та свій вклад у будівельні матеріали, які були використані при її облаштуванні для можливості подальшого проживання.

ОСОБА_1 вказує, що з часу визнання за нею права власності на спірне майно у неї з відповідачами склалися неприязні відносини і дозволу на користування її власністю вона не надавала.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, використані при будівництві спірного житлового будинку (75% готовності), у порядку спадкування після батька ОСОБА_4 , а постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно чинилися ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй об`єктом незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення із зазначеними позовними вимогами до суду позивачем у зв`язку з протиправними діями відповідачів, які полягають у фактичному проживанні без правових підстав на те у спірному об`єкті незавершеного будівництва, не було реалізоване надане постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 року право щодо користування належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва, власником яких вона є.

Суд встановив, що даний незавершений будівництвом житловий будинок із ступенем готовності 75% фактично використовується за призначенням, тому позивач, як законний власник, має право вимагати усунення перешкод у користуванні таким майном шляхом зобов`язання відповідачів, які безпідставно там проживають, забрати свої речі і надати безперешкодний доступ до цього майна.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки позивачка заперечує проти користування відповідачами в успадкованому нею об`єкті незавершеного будівництва житловому будинку, так як це унеможливлює вільне користування та розпорядження ним, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що права власника підлягають захисту шляхом задоволення цього позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Однак, усунути позивачці перешкоди в користуванні приватною власністю (будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 ) слід не шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відсутні підстави для застосування норм Житлового кодексу України.

Позивач є власником об`єкта незавершеного будівництва, розташованим по АДРЕСА_1 , якому відповідачі чинять перешкоди у користуванні зазначеним об`єктом, тому такі перешкоди мають бути усунуті шляхом надання безперешкодного доступу до приміщень об`єкта незавершеного будівництва та звільнення об`єкта незавершеного будівництва від відповідачів та від їх особистих речей і іншого майна, належного їм.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваного судового рішення із викладенням абзацу другого резолютивної частини в такій редакції: «Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме об`єктом незавершеного будівництва, розташованим по АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу ОСОБА_1 до приміщень об`єкта незавершеного будівництва та звільнення об`єкта незавершеного будівництва від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та від їх особистих речей і іншого майна, належного їм».

Щодо посилань апелянта на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15-ц(провадження №6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено негаторний позов, не застосовуються наслідки спливу позовної давності в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні приватною власністю.

З урахуванням зазначеного вище та положень ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2022 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення суду викласти в такій редакції: «Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме об`єктом незавершеного будівництва, розташованим по АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу ОСОБА_1 до приміщень об`єкта незавершеного будівництва та звільнення об`єкта незавершеного будівництва від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та від їх особистих речей і іншого майна, належного їм.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року.