Справа № 125/1038/22
Провадження № 22-ц/801/60/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 рокуСправа № 125/1038/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області у складі судді Салдан Ю. О. від 16 вересня 2022 року,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10295 грн 00 к. у відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтовування вимог позову зазначала, що 12 січня 2022 року вона звернулась до Відділення поліції № 1 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області) з письмовою заявою про те, що громадянин ОСОБА_2 під час сварки побив її мобільний телефон марки SAMSUNG SM M325F, який вона придбала за 6799 грн 00 к. Згідно з актом діагностики та технічного стану виробу від 26 січня 2022 року вартість ремонту мобільного телефону становить 10295 грн 00 к. 15 квітня 2022 року відомості за цим фактом було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі ЄДРДР) за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 Кримінального кодексу України (далі КК України). 27 червня 2022 року постановою старшого слідчого слідчого відділення ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Буяльського А. І. кримінальне провадження № 0000060, заведене 15 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела факт завдання шкоди саме ОСОБА_2 , не надано доказів його причетності до пошкодження мобільного телефону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначала, що матеріали справи містять докази, які підтверджують численні факти вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї, за що його було притягнуто до кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Також ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства. Сукупність цих доказів вказують на той факт, що саме ОСОБА_2 пошкодив її телефон.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 серпня 2021 року придбала мобільний телефон марки SAMSUNG SM M325F, серійний номер НОМЕР_1 , за ціною 6799 грн 00 к., що підтверджується видатковою накладною Товариства з обмеженою відповідальністю «РБ-Трейдинг» на купівлю товарів.

Згідно з даними акта діагностики та технічного стану виробу № 1 від 26 січня 2022 року, складеного спеціалістами авторизованого сервісного центру фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , мобільний телефон марки SAMSUNG SM M325F, серійний номер НОМЕР_1 , був пошкоджений і вартість його ремонту становить 10295 грн 00 к., що перевищує ринкову вартість нового апарату.

15 квітня 2022 року відомості за фактом пошкодження мобільного телефону ОСОБА_1 ОСОБА_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, було внесено до ЄДРДР за № 0000060.

27 червня 2022 року постановою старшого слідчого слідчого відділення ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Буяльського А. І. кримінальне провадження № 0000060, заведене 15 квітня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України установлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини перша 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки жодних доказів про те, що саме ОСОБА_2 пошкодив телефон ОСОБА_1 у справі немає, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 не доведено наявності умов, які є обов`язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Зокрема, матеріалами справи не підтверджено факту пошкодження мобільного телефону саме ОСОБА_2 , причинного зв`язку між його протиправними діями і шкодою, яка виникла.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до поліції із заявою про пошкодження її мобільного телефону не підтверджує ту обставину, що до пошкодження телефону був причетний ОСОБА_2 , оскільки під час перевірки цієї заяви поліцією доказів причетності ОСОБА_2 до пошкодження мобільного телефону здобуто не було.

Суд першої інстанції також правильно виснував, що притягнення ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності за події, які мали місце в інший час, ніж дата пошкодження телефону, не свідчать про його причетність до пошкодження мобільного телефону ОСОБА_1 .

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук