ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8538/22

Провадження № 22-ц/4820/534/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув в порядку частини 2 статті 369 ЦПК України цивільну справу №686/8538/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року, в складі судді Мамаєва В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт, що вона зверталась до Віньковецької селищної ради, зокрема до ОСОБА_2 , яка є працівником селищної ради Віньковецької ОГ ЦНАП, лише один раз 20 травня 2021 року для реєстрації земельних ділянок розміром 1,8059 га для реєстрації своїх майнових прав для ведення особистого селянського господарства, які є її присадибними ділянками.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що державним реєстратором Віньковецької селищної ради відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20.05.2021 року про реєстрацію права власності на чотири земельних ділянки з підстав того, що за позивачем уже зареєстровано право власності на іншу земельну ділянку. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки остання не вказала коли було подано та зареєстровано попередні звернення позивача для проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0136, :02:004:01135, :02:004:0137, :08:001:0069 не зазначила їх загальну кількість та загальний розмір земельних ділянок, не вказала, які саме встановлено суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами не нерухоме майно. Зазначає, що лише одноразово зверталась до відповідача із заявою про реєстрацію права власності на земельні ділянки, загальний розмір яких становить 1,8059 га, що не перевищує допустимий розмір, встановлений Земельним кодексом України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не було виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 05 грудня 2022 року, а саме: позивач не вказала обставин, якими вона обгрунтовує свої вимоги; мету встановлення вказаного нею юридичного факту; яке значення він має для охорони прав, свобод та інтересів позивача або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав факт, який просить встановити позивач; який спір про право існує між сторонами та не надала доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відтак, відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні в матеріалах справи докази, та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 15 лютого 2023 року справу призначено до розгляду в порядку частини 2 статті 369 ЦПК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що в квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт, що вона зверталась до Віньковецької селищної ради, зокрема, до ОСОБА_2 , яка є працівником селищної ради Віньковецької ОГ ЦНАП, лише один раз 20 травня 2021 року для реєстрації права власності на земельні ділянки загальним розміром 1,8059 га для ведення особистого селянського господарства, які є її присадибними ділянками.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, а саме, вказати обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; мету встановлення вказаного юридичного факту; яке значення має для охорони прав, свобод та інтересів позивача або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав факт, який просить встановити позивач; який спір про право існує між сторонами та надати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме, не вказала обставин, якими вона обгрунтовує свої вимоги, мету встановлення вказаного юридичного факту, яке значення має для охорони прав, свобод та інтересів позивача або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав факт, який просить встановити позивач, який спір про право існує між сторонами та не надала доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Разом з тим, вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У п.п. 4, 5, 8 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно із частиною 3 статті 185 ЦПК України заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, право щодо визначення предмету спору та наведення обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, закріплено саме за позивачем.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем на власний розсуд викладено обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, посилання на письмові докази, додані до позовної заяви, а також наведено їх перелік.

Колегія суддів зазначає, що неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Разом з тим, положення статті 175 ЦПК України не вимагають подати докази, якими позивач підтверджує наведені обставини.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Таким чином, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують вказані обставини якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд обов`язок безпосередньо дослідити докази під час розгляду справи, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Таким чином, позивач у позовній заяві має зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо.

Позивач ОСОБА_1 надала всі необхідні, на її думку, докази на підтвердження поданої заяви, тому колегія суддів вважає, що в цій частині також було дотримано вимоги закону заявником.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Разом з тим, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав порушує право особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому у суду першої інстанції не було підстав повертати позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до частини 1 статі 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, відтак її слід скасувати та направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року скасувати та направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 березня 2023 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко