УХВАЛА

31 січня 2023 року

м. Київ

справа № 643/13356/19

провадження № 61-2051св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права на приватизацію на однокімнатну квартиру.

Позов обґрунтований тим, що 19 червня 2017 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про приватизацію квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира).

ОСОБА_1 надала пакет документів, передбачений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджене наказом Міністерства з питань житло-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396), зокрема: довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання житлової площі; документ, що підтверджує невикористання громадянином чеків на приватизацію державного майна; технічний паспорт та інші.

22 липня 2017 року позивачка отримала відмову Управління, яка обґрунтована відсутністю у наданому пакеті документів довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за період із 2000 року до 2014 року.

Подання довідки про реєстрації попередніх місць проживання особи, яка звертається у порядку реалізації права на приватизацію житла, не передбачено законом, відмова відповідача є незаконною та порушує право позивачки на приватизацію.

З урахуванням уточнень від 26 березня 2020 року (т. 1, а. с. 203 - 204) просила визнати незаконними дії Управління щодо відмови їй у праві на приватизацію квартири, визнати за нею право на приватизацію цієї квартири і зобов`язати відповідача видати свідоцтво про право власності на неї.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суд м. Харкова від 5 лютого 2021 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що приватизація квартири не була здійснена, оскільки позивачка не надала документів, які необхідні для прийняття рішення про приватизацію квартири.

Рішення про відмову у приватизації квартири відповідач не приймав, а тому відсутній предмет спору.

ОСОБА_1 не надала доказів про порушення її прав та інтересів, що підлягають захисту в судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Московського районного суд м. Харкова від 5 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано неправомірними дії Управління щодо відмови ОСОБА_1 у праві на приватизацію квартири. Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає у квартирі, участі у приватизації державного житлового фонду не брала, житлові чеки не використовувала.

Заява ОСОБА_2 про реалізацію права на приватизацію на ім`я ОСОБА_1 була знята з розгляду Управлінням на підставі відсутності у переліку поданих разом із заявою документів довідки про попереднє місце реєстрації особи, яка бажає приватизувати квартиру. Надання вказаної довідки не передбачено пунктом 17 Положення № 396.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача видати свідоцтво про право власності на квартиру мотивоване тим, що видання такого свідоцтва є компетенцією лише органу приватизації. Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, брати на себе повноваження з вирішення питань, які закон відносить до компетенції цих органів. Суд може усунути тільки ті порушення, які були предметом оскарження, а орган приватизації має проаналізувати весь пакет документів з урахуванням ухваленого судового рішення та ухвалити на підставі цього власне рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2022 року Управління направило поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, просило її скасувати, залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18.

Відповідно до Положення № 396 громадянин подає до органів приватизації такі документи, зокрема, довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів, його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

Довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Позивачка не надала вказану довідку, що є необхідною вимогою для прийняття рішення про приватизацію квартири.

Заява позивачки перебувала на розгляді в Управлінні, рішення щодо неї прийнято не було, а тому звернення до суду є передчасним, оскільки її право на момент звернення до суду порушено не було.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 16 січня 2007 року № 3/11 «Про зміну умов договору житлового найму на ім`я ОСОБА_2 » ОСОБА_2 визнаний наймачем квартири зі складом сім`ї одна особа (т. 1, а. с. 133).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , 05 лютого 2014 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , актовий запис № 10. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 216).

Згідно з довідкою Харківського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») від 04 квітня 2017 року № 118.22/20-09/38 ОСОБА_1 є у списках громадян України, які мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_2 (відділення ПАТ «Ощадбанк» № 10020/0269 ), житловий чек не використано. ОСОБА_2 є у списках громадян України, які мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 (відділення ПАТ «Ощадбанк» № 10020/0279 ), житловий чек не використано (т. 1, а. с. 185).

Відповідно до довідки дільниці № 33 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 12 червня 2017 року № 2659 у квартирі постійно мешкають та мають право на приватизацію житла ОСОБА_2 (з 22 листопада 2006 року), ОСОБА_1 (з 04 березня 2014 року) (т. 1, а. с. 183).

Згідно з копією опису документів, наданих ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг для виконання адміністративної послуги 15 червня 2017 року, він надав: заяву на приватизацію квартири, довідку про склад сім`ї та займані приміщення, копію ордера про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, заяву-згоду на обробку персональних даних з первинних джерел, квитанцію про оплату послуг за оформлення документів на приватизацію, технічний паспорт на квартиру (т. 1, а. с. 138). Об`єктом подачі заяви виступило свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_1

19 червня 2017 року начальник відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації отримав заяву ОСОБА_2 № 5-362-Ц2, відповідно до якої ОСОБА_2 просив передати у приватну власність квартиру, яку він займає разом з членами сім`ї на умовах найму. Уповноваженим власником житла визначено ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 122).

Листом від 19 червня 2017 року № 9827 ОСОБА_2 повідомлено, що подана заява про приватизацію квартири знята з розгляду, оскільки у пакеті документів немає довідки з місць реєстрації ОСОБА_1 за період з 08 лютого 2000 року до 04 березня 2014 року (т. 1, а. с. 108).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

У справі, що переглядається, Управління посилається на правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18.

Для визначення подібності правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18, сформульовані висновки, що уповноважений орган, розглядаючи заяву позивача на отримання дозволу для розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, неодноразово повертав пакет документів без розгляду по суті, посилаючись на відсутність окремих документів, суди в інших справах неодноразово зобов`язували уповноважений орган розглянути заяву позивача. Верховний Суд, взявши до уваги особливі обставини постійного невиконання уповноваженим органом ухвалених судових рішень, визначив ефективний спосіб захисту саме у цій справі та зобов`язав уповноважений орган надати дозвіл для розроблення проєкту землеустрою.

Правовідносини у вказаній справі не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається (змістовний критерій).

Касаційна скарга заявника не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження судових рішень згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформувала правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі необхідно закрити. Наведений правовий висновок підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Оскільки підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України (неврахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18) не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, то відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження в частині перегляду судових рішень за касаційною скаргою Управління підлягає закриттю з мотивів, наведених вище.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» він має право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права на приватизацію на однокімнатну квартиру закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко