ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 208/10730/21

Номер провадження 22-ц/803/1459/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року головуючого судді Івченко Т.П. по цивільній справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, Державної казначейської служби України,мотивуючи вимоги тим,що вона є реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18 жовтня 1991 року № 1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою № 7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17 січня 2001 року.

Відповідно до пп.1 п.3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13 березня 2018 року № 2325-VIII, довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу PCP або державними органами Союзу PCP, є чинними на території України. Однією із підстав видачі посвідчення реабілітованого є довідки про реабілітацію, які були видані в інших країнах колишнього СРСР. Однак, позивач отримала відмову відповідача, з посиланням на те, що остання є реабілітованою згідно із Законом Російської Федерації, та відповідно до статті 6 чинного Закону України, право на пільги і відповідно на видачу посвідчення реабілітованого не має.

07 червня 2021 року позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради про визнання дій протиправними .

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року справа № 160/9046/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , із зобов`язанням Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , і призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 17 квітня1991 року за № 962-ХІІ. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в Департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з проханням призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу, згідно розділу 18 Змін до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205.

За її заявою від 29 жовтня 2021 року їй призначена та нарахована щомісячна соціальна матеріальна допомога в передбаченому вище порядку, починаючи з 01 листопада 2021 року.

До цього, вона 14 травня 2018 року зверталася із заявою до Голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка.

Згідно п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив «Зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки», в якому розділом 18 «Надання щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», передбачена за рішенням міської комісії щомісячна соціальна матеріальна допомога яка виплачується у грошовій формі реабілітованим особам, визначеним відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» за місцем їх реєстрації або перераховується на особистий рахунок заявника, відкритий у відділенні банку. Підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразку, що видане відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1191 років».

На підставі вказаного позивач вважає, що саме з липня 2019 року по жовтень 2021 року їй повинна бути нарахована та виплачена матеріальна шкода у розмірі 58 958 грн, виходячи з розрахунку: за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 11 707 грн ; за період січень 2020 року по грудень 2020 року 24 941 грн; за період січень 2021 року по жовтень 2021 року 22 310 грн, як не отримана допомога згідно до рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 205 від 24 липня 2019 року.

Крім того, тривалість порушення прав позивача відповідачем, а саме, в період з 14 травня 2018 року по 17 вересня 2021 року, як дати отримання судового рішення у справі № 160/9046/21, її вік, постійні додаткові зусилля для захисту своїх прав, протиправного її обмеження у отриманні матеріальної допомоги, як реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18 жовтня 1991 року № 1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою № 7697 про реабілітацію (№ 1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17 січня 2001 року, є підставою для компенсації завданої їй моральної шкоди в результаті протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.

Тому, з урахуванням уточнення позову, виходячи з приписів ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, просила стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на її користь за рахунок бюджету органів місцевого самоврядування у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 58 958 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування, на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що посилання суду на не здійснення позивачем певних дій, а саме, не заповнення бланку-заяви про призначення та нарахування соціальної матеріальної допомоги в період до 29 жовтня 2021 року є підставою для того, щоб позовні вимоги не підлягали задоволенню є хибними, оскільки згідно п. 18.2 розділу 18 рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 205 від 24 липня 2019 року, надання щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам для отримання допомоги є подання заяви та додати до неї визначені документи, зокрема, копію посвідчення реабілітованої особи, якого в позивача до 29 жовтня 2021 року не було.

Саме відсутність посвідчення реабілітованої особи позбавило позивача права отримання щомісячних соціальних виплат та призначених пільг. Тільки після рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, яким було встановлено дії відповідача відносно неї протиправними, позивач змогла отримати посвідчення.

При зверненні 25 жовтня 2021 року до Дніпровського управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради з проханням призначити та нарахувати соціальну матеріальну допомогу, позивач, при заповненні бланка-заяви усно просила призначити допомогу починаючи з 20 лютого 2019 року , проте отримала відповідь що виплати за період з 20 лютого 2019 року по жовтень 2021 року здійснюватись не будуть.

Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради не визнає що їх дії щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого були протиправними.Відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, на думку позивача, не може бути ефективним, оскільки не покриє завдану протиправними діями органу місцевого самоврядування та не буде запобігати в подальшому органу місцевого самоврядування приймати протиправні рішення, оскільки сума в 10 000 грн, на думку позивача, для Департаменту соціального захисту Кам`янської міської ради замала та невідчутна. Відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн можливо змусить Департамент в подальшому керуватись в своїй діяльності законами України.

В апеляційній скарзі заступник директора Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховано той факт, що позивачу постійно наголошувалося у відповідях на її звернення про її право на оскарження дій органу місцевого самоврядування. Проте, позивач, не приймаючи вказане до уваги, тривалий час здійснювала лише листування з питання отримання посвідчення реабілітованого. Тому, вважають, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що протиправною бездіяльністю відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в приниженні характеру, тривалості порушення її прав та віку позивача, яких він зазнав, визначивши розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Відзивів на апеляційні скарги не надано,що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити,апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради залишити без задоволення .

У судове засідання апеляційного суду представник Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради та представник Державної казначейської служби України не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( а.с.207,208).Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18 жовтня 1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою № 7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17 січня 2001 року.

У зв`язку з укладенням шлюбу у подальшому позивачем було змінено прізвище на « ОСОБА_2 », а потім - на « ОСОБА_3 ».

14 травня 2018 року позивач звернулася до голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка.

Листом Управління соціальної політики Кам`янської міськради від 14 червня 2018 року № Б-5253 позивачу повідомлено, що отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка, буде можливе після утворення Національної комісії з реабілітації при Українському інституті національної пам`яті, створення якої передбачене п.п.2 п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13 березня 2018 року № 2325-VIII.

22 квітня 2019 року позивач звернулась до Регіональної комісії з реабілітації при Дніпропетровській обласній державній адміністрації з заявою про визнання її потерпілою від репресій, вказану заяву було перенаправлено до Національної комісії з реабілітації.

У відповіді від 10 вересня 2019 року № 36 на заяву позивача поданої до Регіональної комісії, Національна комісія з реабілітації зазначила, що на підставі наданих позивачем документів, а саме довідки № 7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданої Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) 17 січня 2001 року, позивач під прізвищем « ОСОБА_4 » є реабілітованою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18 жовтня 1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Також, Національна комісія зазначила, що будь-якої повторної або додаткової реабілітації репресованої особи, яка вже була реабілітована до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13 березня 2018 року № 2325-VIII і якою отримано відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.

07 жовтня 2019 року позивач повторно звернулась до голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення реабілітованого українського зразка.

Листом голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року № Б-9762 позивачу повідомлено, що на даний час на законодавчому рівні не оновлено опис зразка посвідчення реабілітованого з врахуванням змін у законодавстві. На даний час не має можливості вирішити питання видачі посвідчення реабілітованого.

У грудні 2019 року позивач звернулась зі скаргою на гарячу лінію Кабінету Міністрів України з приводу саботування видачі їй посвідчення реабілітованого. Дана скарга була направлена до Дніпропетровської обласної державної адміністрації для вжиття заходів усунення порушених прав позивача передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ.

Проте, Дніпропетровська обласна державна адміністрація перенаправила скаргу позивача до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Позивач отримала відповідь Управління культури, національностей і релігії Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13 січня 2020 року № 67/0/161-20, якою позивача проінформували, що згідно з рішенням діяльності міської ради від 04 квітня 2019 року №1554-36/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29 січня 2016 року №39-054/VІІ «Про структуру виконавчих органів Кам`янської міської ради VII скликання, загальної чисельності апарату міської ради та її виконавчих органів» з 15 січня 2020 року буде змінено структуру виконавчих органів міської ради та їх повноваження, в тому числі і внесено зміни до установчих документів управління соціальної політики Кам`янської міської ради, на базі якого утворюється Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради шляхом приєднання управлінь соціального захисту населення адміністрації районів. Після утворення департаменту, який буде визначено відповідальним за питання соціального захисту реабілітованих осіб, будуть проведені відповідні заходи і запрошено позивача для отримання посвідчення.

Позивач знову звернулась з заявою про видачу їй посвідчення реабілітованої.

Листом від 06 березня 2020 року № Б-166 заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради Загородньою Т.Ж. позивача було проінформовано, що станом на 06 березня 2020 року на засіданні комітету міської ради, яке відбулося 28 лютого поточного року, позитивно розглянуто питання стосовно виділення коштів з міського бюджету для придбання бланків посвідчень реабілітованим. Після виготовлення бланків посвідчень позивача буде запрошено до Південного управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики міської ради.

Проте, позивача не було повідомлено про виготовлення належних бланків і не запрошено для отримання посвідчення реабілітованої.

19 травня 2020 року позивач звернулась з заявою на ім`я голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області стосовно отримання посвідчення.

Листом від 12 червня 2020 року № Б-3246 голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області позивача проінформували, що для вирішення питання в правовому полі, підготовлені та направлені 27 травня 2020 року листи до Міністерства юстиції та Міністерства соціальної політики України.

В подальшому, Департамент соціального політики Кам`янської міської ради звернувся до Українського інституту національної пам`яті про визнання ОСОБА_1 потерпілою від репресій і повторно просив Український інститут національної пам`яті надати правову оцінку з цього питання.

У своїх роз`ясненнях від 07 грудня 2020 року № 3245/08-09-20 Український інститут національної пам`яті зазначив, що особа вказана як «реабілітована», її статус в Україні не змінюється і вона має такі ж пільги та соціальні гарантії, як реабілітована за українським законодавством особа. Також повідомив, що Законом України від 13 березня 2018 року № 2325-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вносились зміни в Закон України від 17 квітня 1991 року № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», тому, формування статті 6 Закону «Реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону» не означає, що право на пільги, зазначені в статті, мають лише особи, що були визнані реабілітованими після 05 травня 2018 року.

На всі звернення позивача на ім`я голови Кам`янської міської ради щодо видачі їй посвідчення та призначення пільг передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вона отримувала відмови Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради: від 22 жовтня 2020 року № Б-8057, від 30 листопада 2020 року Б-9038, від 12 березня 2021 року № Б-3890, від 19 березня 2021 року № Б-4191, в яких зазначено, що керуючись ст. 13 чинного Закону України позивач належить до потерпілих від репресій, яка по факту - реабілітована. Оскільки позивач реабілітована згідно із Законом Російської Федерації, то відповідно до статті 6 чинного Закону України право на пільги і відповідно на видачу пільгового посвідчення у позивача відсутнє.

Також, позивач звернулась зі скаргою до Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації на бездіяльність Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради та порушення законодавства з питань видачі їй посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених законом пільг.

Листом Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 05 квітня 2021 року № Б-370 позивачу було відмовлено у вирішені зазначених питань у скарзі та направлено до управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.

Вважаючи дії щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» пільг, позивач 07 червня 2021 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду .

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року по адміністративній справі № 160/9046/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 . Зобов`язано Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 . Зобов`язано Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в Департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу згідно розділу 18 «Змін до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки», затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205.

За заявою ОСОБА_1 яку вона заповнила і подала 29 жовтня 2021 року позивачу призначена і нарахована матеріальна допомога в передбаченому вище порядку, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи , обґрунтовуючи вимоги майнового характеру, позивач посилався на те,що п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив «Зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки», в якому розділом 18 «Надання щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», передбачена за рішенням міської комісії щомісячна соціальна матеріальна допомога яка виплачується у грошовій формі реабілітованим особам, визначеним відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» за місцем їх реєстрації або перераховується на особистий рахунок заявника, відкритий у відділенні банку. Підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1191 років».

На підставі зазначеного, ОСОБА_1 проведено розрахунок вимоги матеріальної шкоди за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року на загальну суму 58 958 грн, виходячи з розрахунку : - за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 11 707 грн,з урахуванням встановленого у 2019 році прожиткового мінімуму на одну особу відповідно до ст.7 Закону України « Про Державний бюджет на 2019 рік « ; - за період січень 2020 року по грудень 2020 року 24 941 грн,з урахуванням встановленого у 2020 році прожиткового мінімуму на одну особу відповідно до ст.7 Закону України « Про Державний бюджет на 2020 рік « ; - за період січень 2021 року по жовтень 2021 року 22 310 грн,з урахуванням встановленого у 2021 році прожиткового мінімуму на одну особу відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», як не отриману щомісячну соціальну матеріальну допомогу, згідно до рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 205 від 24 липня 2019 року.

Щодо моральної шкоди, позивачем ОСОБА_1 заявлено суму 50 000 грн, з посиланням на неправомірність дій відповідача Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, встановлених рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року по адміністративній справі № 160/9046/21, мотиви таких протиправних дій, їх тривалість, повторність звернень позивача до відповідача, тривалість порушення її прав, що негативно вплинуло на її психологічний стан, негативні страждання і її приниження, ступеня вини відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58 958 грн,суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог у вказаній частині, оскільки позивачем обґрунтовуються вимоги , з посиланням на рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року по адміністративній справі № 160/9046/21, в межах якого позивачем не заявлялося вимог про зобов`язання Департаменту про призначення та нарахування щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам , де на підставі п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив « Зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки «.

Також ,судом зазначено ,що 29 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в Департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205,та доказів заповнення бланку-заяви про призначення та нарахування ОСОБА_1 щомісячної соціальної матеріальної допомоги в період до 29 жовтня 2021 року суду не надано.

При цьому,суд зауважив,що зі змісту рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року по справі № 160/9046/21,судом встановлено,що ОСОБА_1 подавала заяви про видачу їй посвідчення про реабілітацію українського зразка, а саме вперше із відповідною заявою звернулася 14 травня 2018 року до Голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області.

Посилання позивача на те, що підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», не спростовує обов`язку, крім наявності такого посвідчення, ще і звернення до суб`єкта владних повноважень Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції, встановивши наявність моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок встановлених порушень її прав рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, які знайшли причинно-наслідковий зв`язок, із фактичними обставинами встановленими в ході розгляду даної справи, що має наслідком, з врахування рівня страждання, приниження, тривалості порушення прав та часу на їх відновлення з боку Департаменту, та відсутності доведення умисності таких протиправних дій, вік особи позивача, характеру порушення її прав, обґрунтованості вимог щодо відшкодування моральної шкоди завданої позивачу Департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради. Суд вважав обґрунтованими доводи позивача на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральних страждань , проте не погодився з надмірним розміром заявленої позивачем суми моральної шкоди та вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача,врахував обставини справи, ступінь вини вказаного відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ст. 23 ЦК України, та вважав , що сума 10 000 грн буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Незаконність рішення органу державної влади під час здійснення ним своїх повноважень, повинна бути доведена, підтверджуватись зокрема відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,зазначене апелянтом ОСОБА_1 судове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року по справі № 160/9046/21 ,мотивовано тим, що 14 травня 2018 року позивач звернулася до Голови Камянської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка. Вважаючи дії щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»,пільг,позивач 07 червня 2021 року звернулась до суду та просила визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; зобов`язати Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; зобов`язати Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ.

Зі змісту вказаного судового рішення не вбачається заявлення позивачем вимог щодо зобов`язання або стягнення з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради сум щомісячної соціальної матеріальної допомоги за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року на загальну суму 58 958 грн, виходячи з розрахунку : - за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 11 707 грн ; - за період січень 2020 року по грудень 2020 року 24 941 грн ; - за період січень 2021 року по жовтень 2021 року 22 310 грн , та протиправність дій відповідача або незаконність рішень за вказаний період позивачем не оспорювалась. Тобто ,неправомірність дій відповідача щодо нездійснення виплат сум щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року , не була предметом судового розгляду по адміністративні справі № 160/9046/21 .

Слід зазначити ,що важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками потерпілої сторони. Тобто, звертаючись з позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, позивач має довести, що збитки, яких він зазнав, виникли саме внаслідок неправомірних дій вказаним органом державної влади .

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст.ст.2, 12,13,43,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58 958 грн, суд правильно виходив з недоведеності заявлених вимог у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до дублювання доводів та аргументів позову,яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка ,яка обгрунтовано викладена в оскаржуваному судовому рішенні,а тому додаткового правового аналізу вони не потребують.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити,що суд першої інстанції , надав вірну оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, та вірно визначив норми матеріального права, якими вони регулюються, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що неправомірність дій відповідача Департаменту соціальної політики Камянської міської ради , якими порушені права позивача, підтверджується висновком викладеним в рішенні окружного адміністративного суду у справі № 160/9046/21 від 17 вересня 2021 року , внаслідок чого позивач відчув негативні емоції та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права, що завдало йому моральні страждання.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції взяв до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні заходи щодо відновлення свого порушеного права, а саме оскаржувати дії відповідача до суду.

Слід зазначити на практику Європейського Суду з прав людини, який зазначав, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Аналогічний висновок міститься також в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, де зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить її головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Позивач саме посилався на факт порушення свого права державним органом, яким є вищевказаний відповідач, та на надмірну тривалість такого порушення, що викликало у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждань та приниження та завдали йому моральної шкоди.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій відповідача , та з врахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача з відповідача за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10 000 грн.

На думку суду апеляційної інстанції , визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб відповідача у завданні моральної шкоди, і є адекватним засобом для відшкодування душевних страждань і справедливою сатисфакцією.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те,що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн не може бути ефективним, так як не покриє моральну шкоду і не буде запобігати в подальшому органу місцевого самоврядування приймати протиправні рішення ,не є слушними .

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача Департамента соціальної політики Камянської міської ради в частині стягнутого розміру моральної шкоди не є прийнятною ,оскільки її доводи не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 12 жовтня 2022 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

Отже,доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст.13 ЦПК України : за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів ,поданих учасниками справи , доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2023 року .

Судді: