ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/494/23 Справа № 202/7002/21 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2022 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у власності сторін перебуває квартира АДРЕСА_1 , позивач є власником 1/3 частини, а відповідач 2/3 частини. Сторони у справі є братами, однак між ними панують вкрай недоброзичливі відносини. Спільне проживання у вказаній квартирі неможливе, виділення в натурі частини квартири також є неможливим з огляду на те, що спірна квартира знаходиться на 6 поверсі, має один вхід, санвузол та кухню. Наразі у спірній квартирі проживає відповідач разом із своєю сім`єю. Позивач направив на адресу відповідача пропозицію щодо викупу його 1/3 частини за вартістю вказаною у звіті про оцінку майна. Відповідач в свою чергу погодився щодо викупу частини позивача, однак заперечив запропоновану ціну. Наразі спір між сторонами у досудовому порядку урегулювати не вдалось, відповідач не реагує на інші листи позивача, свою суму компенсації не вказує.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд в рахунок компенсації вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти в сумі 405 237,46 грн., припинивши відповідне право власності на 1/3 частку у праві власності. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 405 237, 46 грн. в рахунок компенсації вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , припинивши відповідне право власності ОСОБА_2 на 1/3 квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 052 грн.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду від 04 липня 2022 року доповнено резолютивну частину рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року у цивільній справі №202/7002/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири, наступним змістом: « Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правових витрат в розмірі 4000, 00 грн. ».

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 1 жовтня 1998 року квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно технічної документації спірна квартира розташована на 6 поверсі 10 поверхового будинку і складається із 3 кімнат житловою площею 44,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

У відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є синами ОСОБА_4 , є спадкоємця 2/3 частини спірної квартири після смерті матері, по 1/3 кожний, що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, ОСОБА_2 є власником 1/3 частини (на підставі свідоцтва про право на спадщину), а ОСОБА_1 2/3 частини (на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину) спірної квартири.

Позивач направляв письмову пропозицію на адресу відповідача щодо придбання його частки спірної квартири.

Відповідач, у відповідь на пропозицію позивача, зазначив, що не погоджується з наданою оцінкою квартири, вважав її завищеною, такою, що визначена без врахування його фізичного та майнового вкладу в поліпшення спірної квартири.

Згідно звіту про оцінку майна №22072021_05_BR, від 22 липня 2021 року, виготовленого ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА», ринкова вартість спірної квартири складає 1 215 712, 38 грн., ринкова вартість 1/3 частини 405 237,46 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.

Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.

У цій справі судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частини (на підставі свідоцтва про право на спадщину), а ОСОБА_1 2/3 частини (на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину) спірної квартири.

Під час розгляду справи позивач не довів обставин того, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 405 237,46 грн.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідач отримує дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 6600грн та у нього відсутнє право власності на інше житло чи нерухоме майно.

Колегія суддів, врахувавши майновий стан відповідача, інтереси всіх учасників спільної часткової власності, встановивши, що відповідач не має можливість сплатити грошову компенсацію, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Окрім того колегія суддів зауважує, що задоволення позову у такому випадку призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідач неспроможний сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в квартирі, а відсутність у нього коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідача єдиного житла та права власності на дане житло, відповідач не давав згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушувати його до цього є також порушенням його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідача надмірний тягар.

При цьому суд констатує, що позивач може в інший спосіб, передбачений нормами Цивільного кодексу України, відчужити свою частку, не покладаючи на відповідача надмірний тягар.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач відразу порушив питання про необхідність стягнення з відповідача грошової компенсації частки житла для припинення права власності відповідно до статті 364 ЦК України, позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою не заявляв, не заперечував проти наявності у нього іншого місця проживання та не вказував про те, що відповідач чинить йому перешкоди у доступі до квартири. Натомість спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду слід скасувати з вищевикладених підстав та відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі у розмірі 6078 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2022 року та додаткове рішення Індустріального районного суду від 04 липня 2022 року м.Дніпропетровська скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості частини квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6078 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: