Справа № 456/1736/21 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/2202/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Андрейків Ю.А., відповідача Ільків Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №456/1736/21 за апеляційною скаргою директора Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України Ільків Р.М. на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в :

13.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного агентства резерву України, Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом Державного агентства резерву України від 26.08.2020 року №270-к його призначено виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1 Державного агентства резерву України з 27.08.2020 року до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління». Підстава для винесення відповідного наказу -заява ОСОБА_1 від 26.08.2020 року, ст.23 КЗпП України.

Згідно наказу №52-к від 16.03.2021 року т.в.о. голови Державного агентства резерву України, ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України 17 березня 2021 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 та пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 від 16.03.2021 року №52-к без зазначення жодної підстави такого з посиланням на п.2 ст.23 КЗпП України є безпідставним та таким, що суперечить трудовому законодавству і умовам прийняття на роботу. Просить скасувати оспорюваний ним наказ та поновити його на посаді в.о. директора державного підприємстві «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства резерву України від 16 березня 2021 року №52-к про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» з 17 березня 2021 року виданого на підставі п.2 ч.1ст.23, п.2 ч.1ст.36 КЗпП України.

Зобов`язано Державне агентство резерву України поновити ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» з 17 березня 2021 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2021 року по 21 лютого 2022 року в сумі 105 391,50 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив директор Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України Ільків Р.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи на підставі п.2 ч.1ст.23, п.2 ч.1ст.36 КЗпП України є правомірним.

Позивач ОСОБА_1 після звільнення з роботи з 26.07.2021 року працював та отримував доходи у вигляді заробітної плати на Стрийському хлібопідприємстві №2, чого судом не встановлено, а нараховано середній заробіток по час прийняття рішення від 21.02.2022 року.

Судом не враховано, що в наказовій частині наказу №270-к від 26.08.2020 року його було призначено в.о. обов`язки директора «Стрийський КХП №1» з 27.08.2020 року до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом ( тобто рішення щодо укладення трудового контракту або звільнення з посади в.о.директора). Так як у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не був призначений на посаду директора підприємства, тому його звільнення є законним та відповідає нормам чинного законодавства.

Документом, що регламентує порядок тимчасового замісництва є роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29 грудня 1965 року №30/39 «Про порядок оплати тимчасового заступництва (далі-роз`яснення). Відповідно до роз`яснення тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю (абзац 1 пункт 1).

Вважає поновлення ОСОБА_1 на роботі безпідставним, так як посада т.в.о. директора в штатному розписі ДП «Стрийський КХП №1» відсутня, наказ про призначення позивача директором підприємства відсутній.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначає, що оскаржуване відповідачем рішення є законним, обґрунтованим. Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що трудовий договір між ним та Державним агентством резерву України був строковим, до настання певної події чи юридичного факту є безпідставним та не підтверджене належними та допустимими доказами. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення відповідача Ільків Р.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Андрейків Ю.А., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що наказом Державного агентства резерву України від 26.08.2020 року №270-к позивача ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України з 27.08.2020 року до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління. Підставою для постановлення наказу була заява ОСОБА_1 від 26.08.2020 року , стаття 23 КЗпП України. (а.с.5).

Відповідно до наказу №52-к від 16 березня 2021 року ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України звільнено з 17 березня 2021 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 та пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

Підстава звільнення: пункт 2 частини першої статті 23, пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП. (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що такої умови трудового договору, яка зазначена в наказі №270-к від 26.08.2020 року Державним агентством резерву України як «до прийняття відповідного рішення» у статті 23 КЗпП не значиться, не вбачається визначеного строку прийняття позивача на посаду в.о.керівника, встановленого за погодженням сторін. Відповідно, позивач ОСОБА_1 був прийнятий на безстроковий трудовий договір та загальні підстави для припинення трудового договору з ініціативи адміністрації визначені статтею 40 КЗпП.

Проте, з висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 21 КЗпП трудовий договір може бути:

-безстроковим, що укладається на невизначений строк;

-на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

-таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року (справа № 308/8168/15ц) прописав, що порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же як і за безстроковим. Але при цьому факт укладення трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника при прийнятті на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

З наказу №270-к від 26 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 призначений Державним агентством резерву України в особі т.в.о. голови М.Барабаш, виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України з 27 серпня 2020 року до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління.

Підставою для видачі наказу була заява позивача ОСОБА_3 від 26.08.2020 року про прийняття на роботу тимчасово виконуючим обов`язки директора до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління та посилання на ст.23 КЗпП у якій визначено, що одним із видів трудового договору є строковий, тобто на відповідний період чи до настання певних умов

Відтак, із змісту наказу вбачається, що умова прийняття на роботу ОСОБА_1 має преклюзивний характер, тобто до настання певних обставин. Саме те, що такий прийнятий не директором, а тимчасово виконуючим обов`язки директора до настання певних обставин, має тимчасовий характер або на визначений строк, що відповідає п.2 ст.23 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що така підстава прийняття на роботу як до настання певних обставин не передбачена ст.23 КЗпП, а вважав, що прийняття ОСОБА_1 на роботу було прийнято по безстроковому договору, тому звільнення з ініціативи адміністрації повинно було відповідати вимогам ст. 40 КЗпП.

Незважаючи на те, що роботодавець при прийнятті на роботу та звільненні з роботи ОСОБА_1 посилався на ст.23 КЗпП, а у змісті наказу прописав умову до настання якої працівник прийнятий на роботу, суд першої інстанції проявив надмірний формалізм та витлумачив зміст наказу неправильно, не перевірив штатний розпис у якому відсутня посада тимчасово виконуючого обов`язки директора.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1», тобто на посаді, на яку позивач не був прийнятий, суд першої інстанції стягнув з відповідача Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» середній заробіток на користь ОСОБА_1 за весь період з дня звільнення з 17.03.2021 року по день ухвалення рішення 21 лютого 2022 року, незважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 з 26.07.2021 року працює на посаді заступника директора філії АТ ДПЗКУ «Стрийський комбінат хлібопродуктів №2». Зазначене підтверджується листом №141 від 28.07.2022 року в.о.директора філії «Стрийський комбінат хлібопродуктів №2».

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст..376 ч.2 п.п.3,4 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст.376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час ухвалення рішення суд проводить розподіл судових витрат. Відповідно до п.2 ч.2ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові-на відповідача.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора Державного підприємста «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України задоволити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Стрийського КХП №1( ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 724,00 грн. (Дві тисячі сімсот двадцять чотири грн..00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк