справа № 752/1755/22
провадження № 22-ц/824/6022/2023
головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
УХВАЛА

7 березня 2023 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Писана Т.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району міста Києва на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району міста Києва, Голосіївської районної в місті Києві держаної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час перебування у не оплачуваній відпустці,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва, Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час перебування у не оплачуваній відпустці, було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва № 368-к від 20.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома №2 Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва з 20.12.2021 року.

Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 132145,44 грн, яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті.

У задоволенні вимог до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району міста Києва3 лютого 2023звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Згідно зі ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: найменування суду, до якого подається скарга; ім`я особи, яка подає скаргу, її місце проживання; ім`я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце знаходження; рішення або ухвала, що оскаржуються; в чому полягає незаконність і необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню або оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів, використаних судом першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені у ст. 374 ЦПК України. Так, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку зміст апеляційної скарги не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції однак не зазначає, що просить зробити з рішенням суду за наслідками його скасування.

Згідно з вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, останній строк оскарження рішення припадає на 27 січня 2023 року, тому скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Скаржником безпосередньо у апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року, у якій апелянт зазначає, що копію оскаржуваного рішення він отримав 04 січня 2023 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи рішення суду першої інстанції було направлено та отримано апелянтом 30 грудня 2022 року шляхом електронної пошти, яка була вказана ним в апеляційній скарзі.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

В даному випадку скаржником слід навести належні та достатні підстави для визнання причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження поважними. Оскільки скаржником вказані дії не вчинені, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

Крім того, із апеляційної скарги убачається, що вона не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, оскільки не оплачена судовим збором. В апеляційній скарзі апелянт просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, що регламентує порядок і підстави сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, відповідачем у апеляційні скарзі не зазначено будь-яких обставин перелічених у ст. 8 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням яких останній просить звільнити його від сплати судового збору, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільненні від сплати судового збору з вказаних підстав.

У відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на день звернення до суду з позовом розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року становив 2481 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з двома вимогами немайнового характеру та з вимогою майнового характеру.

Таким чином, при зверненні до суду першої інстанції за позовними вимогами немайнового характеру слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 984 грн 80 коп. та за позовними вимогами майнового характеру слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 321 грн 45 коп.

Отже, за звернення до суду з апеляційною скаргою Територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району міста Києва слід сплатити судовий збір у розмірі 4 959 грн на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду.

Судовий збір має бути сплачено за наступними реквізитами:

отримувач коштів ГУК у м.Києві/Соломян.р-н/22030101;

Код за ;

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП);

МФО банку 899998;

Рахунок отримувача UA0026010;

Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Документи, що підтверджують сплату суми судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі.

Відповідно до вимог частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва про звільнення від сплати від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району міста Києва на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що в разі не усунення у встановлений термін недоліків, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.О. Писана