Провадження № 2/127/3652/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Бойко В. М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Прокуратури м.Вінниці про звільнення з-під арешту невизначене майно,суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Прокуратури м.Вінниці про звільнення з-під арешту невизначене майно.

Позов мотивовано тим, що Вироком Хмельницького обласного суду від 03.02.2000 року позивача було засуджено за ст.125 ч.3,17 ч.2 93 п. «Г», 206 ч.3, 188-1 ч.2, 100 КК України до 11 років позбавлення волі. За цим вироком з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 49 506,32 грн. матеріальної шкоди, 15 000,00 грн. моральної шкоди, 3 000,00 грн. за наклеп, та на користь ОСОБА_3 15 000,00 грн. моральної шкоди. В ході досудового розслідування в кримінальній справі №2-6/00 слідчим в порядку забезпечення цивільного позову було накладено арешт на майно позивача, а саме: домоволодіння з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_1 , та на мисливську рушницю. Однак, не дивлячись на те, що вище зазначене майно було вилучено та на нього було звернуто стягнення, згідно з Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 26.09.2017 року з доходів ОСОБА_1 здійснювалися відрахування у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 51 263,75 грн. ОСОБА_2 та Центральному відділу ДВС м.Вінниці. У свою чергу, Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.10.2019 року визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Хмельницьким обласним судом на виконання вироку суду від 03.02.2000 року у справі №2-6/00 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у зв`язку з повним погашенням боргу. Будь-які інші виконавчі провадження стосовно позивача на підставі вироку Хмельницького обласного суду від 03.02.2000 року відсутні. Також всі наявні обтяження були знятті на підставі вищевказаної ухвали. Однак, при проведенні позивачем деяких операцій з нерухомістю 19.10.2022 року з`ясувалося про ще одне обтяження за №5352801 підстава обтяження постанова б/н від 14.07.1999 року Прокуратури м.Вінниці. Про наявність такого обтяження позивачу не було відомо, копії даної постанови він не отримував, і хто її виніс позивачу також не відомо. За таких обставин, позивач просив суд звільнити з-під арешту згідно зареєстрованих обтяжень: №5352801 об`єкт обтяження невизначене майно, все майно, що належить ОСОБА_1 , накладеного Постановою прокуратури м.Вінниці від 24.07.2007 року в рамках кримінальної справи №990402296 (2-6/00) та внести про це зміни до Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про зняття обтяжень на це майно. Стягнути судові витрати з відповідачів.

Ухвалою суду від 08.12.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

21.12.2022 року на адресу суду від відповідача Вінницької окружної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що Вінницька окружна прокуратура є неналежним відповідачем по справі, оскільки відносно Вінницької окружної прокуратури відсутні відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому окружна прокуратура не має статусу юридичної особи та функціонує у структурі Вінницької обласної прокуратури. Крім цього, позивачем жодним чином не аргументовано нанесення йому моральної шкоди, сам по собі факт наявності обтяження на майно позивача, не тягне наслідків цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що відповідачами заподіяно позивачу моральну шкоду. Також зазначив, що позивач у позовній заяві посилається на різні номери кримінальних справ, а саме: спірна постанова б/н від 14.07.1999 Прокуратури м.Вінниці в рамках кримінальної справи №990402296 та вирок Хмельницького обласного суду від 03.02.200 року у кримінальній справі №2-6/00, боргові зобов`язання за яким відсутні. Таким чином, позивачем не доведено, що обтяження за реєстраційним номером 5352801 не невизначене майно, все майно ОСОБА_1 накладено в межах кримінальної справи №2-6/00, боргові зобов`язання за якою позивачем погашено у повному обсязі.

Від відповідача Центрального відділу ДВС м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ у Вінницькій області відзив на адресу суду не надходив.

У свою чергу, 07.02.2023 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , накладено арешт (архівний запис) №5352801, яке зареєстровано: 24.07.2007 11:00:01 за №5352801 реєстратором: Перша вінницька державна нотаріальна контора, 21100 Вінницька обл., Вінницький р., м.Вінниця, вул.Хмельницьке шосе, 7 (0432) 66-06-53,66-09-66. Підстава обтяження: постанова, б/н, 14.07.1999, Прокуратура м.Вінниці. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно (а.с. 7).

Згідно Ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 24.10.2019 року (справа №127/23327/18 скаргу ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підягають виконанню, визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про звернення стягнення на пенсію задоволено. Визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Хмельницьким обласним судом 06.05.2000 року на виконання вироку Хмельницького обласного суду від 03.02.2000 року щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у зв`язку із повним погашенням боргу. Визнано незаконною та скасовано постанову про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Віннциькій області від 06.09.2018 року виконавчому провадженні ВП №54607686 (а.с.8-10).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), суть якого полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина перша статті 170 КПК України).

За загальним правилом, арешт, накладений у рамках кримінального провадження, знімається за правилами кримінального судочинства. Але з цього правила існують винятки. Наприклад, у випадку арешту майна, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, такий арешт знімається у порядку цивільного судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19.

Позивач зазнавчив, що арешт на невизначене майно було накладено в рамках кримінальної справи, при цьому у своїй позовній заяві він посилається на 2 різні кримінальні справи №990402296 та №2-6/00. При цьому з Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не вбачається, що арешт був накладений на виконання вироку суду хоча б однієї із двох вищевказаних кримінальних справ.

Таким чином, позивачем не доведено того факту, що обтяження за реєстраційним номером 5352801 на невизначене майно накладено в межах кримінальної справи №2-6/00 чи №990402296, на які посилається позивач.

Щодо належності відповідачів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному устрої міста Вінниці та затвердженням Вінницькою міською радою рішення про скасування районного поділу міста Вінниці на підставі статті 15 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1 789-ХІІ наказом Генеральної прокуратури України від 27 грудня 2011 №202ш ліквідовано з 01 січня 2012 року в штатному розписі прокуратури Вінницької області прокуратури Замостянського, Ленінського та Староміського районів м. Вінниці та встановлено у штатному розписі прокуратури Вінницької області прокуратуру міста Вінниці.

На виконання вимог статей 7, 12 та пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», керуючись статтями 9, 14 та підпунктом 6 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Закону, а також Переліком і територіальною юрисдикцією місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до цього Закону, наказом Генеральної прокуратури України від 23 вересня 2015 року № 74ш у зв`язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур зі штатного розпису прокуратури Вінницької області виключено штатні розписи 29 прокуратур, у тому числі прокуратури міста Вінниці. Згідно підпункту 1.2. цього ж наказу до штатного розпису прокуратури Вінницької області включено штатні розписи 6 місцевих прокуратур, у тому числі Вінницької місцевої прокуратури.

Надалі, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, керуючись статтями 7, 9, 10, 12 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, у зв`язку з утворенням з 15 березня 2021 року окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих наказом Офісу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 2ш (підпункт 1.1.2.) у структурі та штатному розписі Вінницької обласної прокуратури виключено Вінницьку місцеву прокуратуру. Відповідно до підпункту 2.2. цього ж наказу в структурі та штатному розписі Вінницької обласної прокуратури встановлено Вінницьку окружну прокуратуру, яка функціонує на даний час.

Відповідно до п. 5.1. Положення Про організаційно-штатну роботу в органах прокуратури, затвердженої Наказом Генерального прокурора від 06 квітня 2021 року № 82, органи прокуратури утворюються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» і можуть функціонувати як юридичні особи або не мати такого статусу. Юридичними особами в системі органів прокуратури є Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури та спеціалізовані прокуратури (на правах обласних). Вони мають затверджені Генеральними прокурором структуру та штатний розпис. Органи прокуратури, які не мають статусу юридичної особи, функціонують у структурах та штатних розписах Офісу Генерального прокурора, обласних та прирівняних до них прокуратур.

Оскільки Вінницька окружна прокуратура не має статусу юридичної особи, щодо якої відсутні відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та функціонує у структурі Вінницької обласної прокуратури, то належним відповідачем є саме Вінницька обласна прокуратура.

Крім того, суд звертає увагу, реєстратором обтяження є Перша вінницька державна нотаріальна контора, відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Однак, позивач не визначив її процесуальний статус під час звернення до суду із даним позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивач у своїй позовній заяві вказав відповідачем Прокуратура м.Вінниця (Вінницька окружна прокуратура), однак відповідно до норм чинного законодавства Вінницька окружна прокуратура не є юридичною особою, а тому є неналежним відповідачем по справі. Також, позивачем не доведено яким чином відповідач Центральний відділ державної виконавчої служби м.Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції у Вінницькій області порушив його права у наявному обтяженні. З матеріалів справи не вбачається, що Центральний відділ державної виконавчої служби м.Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції у Вінницькій області реєстрував дане обтяження. За таких обставин, враховуючи те, що позивачем пред`явлено позов до неналежних відповідачів, правових підстав для його задоволення немає.

Крім того, позивач зазначив, що незаконним обтяженням на його майно йому завдано моральні збитки та шкода здоров`ю, яку він оцінив в понад 10 000,00 грн., сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на адвокатські послуги у розмірі 3 000,00 грн., які просив стягнути на його користь. При цьому суду не надано докази нанесення позивачу моральної шкоди та не надано документальні підтвердження сплати витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321,391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Прокуратури м.Вінниці про звільнення з-під арешту невизначене майно - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції у Вінницькій області, адреса: м.Вінниця, вул.Соборна, 15-А.

Відповідач: Прокуратура м.Вінниці, адреса: м.Вінниця, пров.Цегельний, буд.8

Повний текст судового рішення складено 08.02.2023 року.

Суддя: