Справа № 359/8341/22
Провадження № 2/359/674/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просив : скасувати арешт на частину житлового будинку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції серія та номер : 6474402 від 13.06.2013 року та зареєстрований 15.06.2013 року у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження : 1317178 державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Єдіхановим М.Ш.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 . Позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Під час оформлення спадкового майна, а саме 02.09.2022 року, позивачу стало відомо, що на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав батьку позивача накладено арешт. Вказаний арешт накладено у виконавчому провадженні, яке на даний час вже закінчене. Будь-які інші виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 відсутні. Позивач 13.09.2022 року звертався до відповідача із заявою про зняття арешту з майна проте йому було повідомлено про те, що арешт накладено у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа від 24.10.1997 року за № 2-1448 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів, а тому немає підстав для зняття арешту з майна. Однак, позивачем як сином боржника, було сплачено заборгованість по аліментам у повному обсязі і виконавче провадження завершено. Зважаючи на це, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року у справі закрито підготовче судове провадження та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилися, натомість представник позивача подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а також надав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи для врахування при розподілі судових витрат по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, натомість подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, при вирішенні справи покладається на розсуд суду, а також надано суду копію виконавчого провадження № 49726178.

Суд на підставі ст. 223, 247 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, надавши їм повну та належну оцінку, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 27 квітня 2021 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно довідки приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Василець Т.В. за № 340/02-14 від 21.10.2021 року, станом на 21 жовтня 2021 року єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до якої входить частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 за № 308796796 від 02 вересня 2022 року, 15 червня 2013 року зареєстровано обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , за номером запису про обтяження : 1317178 державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Єдіхановим М.Ш.

13 вересня 2022 року позивач звернувся до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арештів з майна.

Листом за № 80968 від 24 жовтня 2022 року відповідач повідомив про те, що арешт накладено у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа від 24.10.1997 року за №2-1448 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів, а тому відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Як вбачається з квитанції за № 79130578 від 16.11.2021 року, ОСОБА_1 перерахував на рахунок Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) грошові кошти в розмірі 26 524 грн. 00 коп. згідно ВП № 49726178.

Постановою державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Братусь Л.М. від 19 листопада 2021 року, виконавче провадження № 49726178 закінчено у зв`язку з тим, що борг сплачено у повному обсязі.

Також встановлено, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП № 49726178, відкрите 28.12.2015 року, завершено. Будь-які інші виконавчі провадження відкриті щодо боржника ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджає-ться своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження за № 49726178, відкрите 28.12.2015 року,закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості оформити спадкові права.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна.

Статтею ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання.

Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт.

За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 .

На час розгляду справи виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 у відділі ДВС відсутні, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно ОСОБА_2 , неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Під час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.. Наведене підтверджується квитанцією № 2647-1833-4783-7375 від 07 листопада 2022 року.

Зважаючи на вказане, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністюсправи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених затрат на правову допомогу позивачем подано до суду наступні докази : договір № 345/21 про надання правничої допомоги укладеного 30 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Валько Ігор та партнери»; ордер серії АІ № 1235344; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я ОСОБА_4 ; акт розрахунок № 5 прийому передачі послуг від 17 листопада 2022 року на суму 12631 грн. 25 коп.; виписку по особовому рахунку за 25 листопада 2022 року; акт рахунок № 6 прийому передачі послуг від 30 грудня 2022 року на суму 6750 грн. 00 коп. та виписку по особовому рахунку за 05 січня 2023 року.

Дослідженням вказаних актів рахунків прийому передачі послуг встановлено, що до складу нарахованих сум включено витрати не лише по наданню правничої допомоги по даній справі, а й щодо іншої справи за № 359/623/22. Відтак, витрати сторони щодо наданої правничої допомоги при розгляді справи за № 359/623/22 не можуть вирішуватись і стягуватись при розгляді справи за № 359/8341/22, а саме на суму 7000 грн. 00 коп.

Зважаючи на це, суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу на суму 11369 грн. 00 коп., яка складається з наступних витрат : підготовка позовної заяви 7500 грн. 00 коп., компенсація поштових витрат 119 грн. 00 коп., представництво в суді за одне судове засідання 3000 грн. 00 коп., підготовка клопотання про приєднання доказів 750 грн. 00 коп..

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог в частині компенсації судового збору з комісією банку на суму 1012 грн. 25 коп., оскільки згідно квитанції ID 2647-1833-4783-7375 від 07 листопада 2022 року витрати по сплаті судового збору поніс безпосередньо позивач, а не адвокат, та питання щодо стягнення сплаченого судового збору вже вирішено судом в порядку ст. 133, 141 ЦПК України. Крім того, задоволення даної вимоги, у зв`язку з цим, може призвести до подвійного стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5,12, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з нерухомого майна задовольнити частково.

Скасувати арешт на частину житлового будинку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції серія та номер : 6474402 від 13.06.2013 року та зареєстрований 15.06.2013 року у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження : 1317178 державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Єдіхановим Максимом Шавхатовичем.

Стягнути з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ЄДРПОУ : 34977156, адреса : Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63) на користьОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код платника податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 22 квітня 2011 року Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області, адреса : АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ЄДРПОУ : 34977156, адреса : Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63) на користьОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код платника податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 22 квітня 2011 року Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області, адреса : АДРЕСА_1 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 11369 (одинадцять тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 січня 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва