МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ__ ______
Пр. №2/521/1047/23
23 січня 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та користування грошовими коштами,
У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулось до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 04 березня 2014 року рішенням Київського районного суду міста Одеси у цивільній справі №520/21/14-ц позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто в солідарному порядку у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №K/565/2 від 13 січня 2009 року в розмірі 411045,14 грн.
Позивач зазначав, що правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору «Автопакет» №К/565/2 від 13 січня 2009 року та договору поруки №K/565/2 від 13 січня 2009 року.
Стверджував, що за змістом пункту 2 договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплат процентів у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора: у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
Позивач вказував, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №1239, реєстраційний номер 13103989, виданого 29 серпня 2019 року та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг №1739 від 10 вересня 2019 року та сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в порядку пункт, 4 Договору до моменту набуття чинності договором у розмірі 1 568 700,27 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №35 від 13 лютого 2020 року, а отже є правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах, що були предметом розгляду у справі №520/21/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зазначив, що 29 квітня 2021 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі No 520/21/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання ( а.с. 31-32).
Представник ТОВ «Консалт Солюшенс», діючий за довіреністю від 13 грудня 2021 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 45, 46, 97).
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами, і зі згоди представника позивача вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року (а.с. 21).
З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 10 вересня 2019 року №1739 ТОВ «Консалт Солюшенс» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 22).
Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року у справі №520/21/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено в повному обсязі: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» №K/565/2 від 13 січня 2009 року в розмірі 411045,14 грн. та судові витрати в розмірі 3441,00 грн. (а.с. 8-9).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року, ухваленому по цивільній справі №520/21/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 520/21/14-ц.
Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.
Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:
1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва;
3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);
4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
За змістом ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Між тим, в порушення зазначених правових норм відповідачі рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року по цивільній справі №520/21/14-ц, не виконали у повному обсязі, заборгованість перед ПАТ «КБ «НАДРА» своєчасно не погасили, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «НАДРА» прострочили.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, заборгованість відповідачів перед позивачем у розмірі 411045,14 грн., що була встановлена заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року по цивільній справі №520/21/14-ц - є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Як вбачається з тексту рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року по цивільній справі №520/21/14-ц, зобов`язання відповідачів виражено у гривні. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
За змістом ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, в період з 13 січня 2009 року відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 411045,14 грн., що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачу.
В силу наведеного, у позивача, як у правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості.
Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція наведена у рішенні Верховного Суду України по справі № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року.
В даному рішенні суду зазначається, що позивач в цій справі звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду.
А тому, як вбачається з обставин справи, що зазначені в цій позовній заяві, то застосування до правовідносин між відповідачами та позивачем ст. 625 ЦК України не суперечить законодавству та судовій практиці, оскільки грошове зобов`язання між сторонами було встановлено рішенням суду саме у гривні.
В правовідносинах що склались між позивачем та відповідачами зобов`язання виникло саме на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року по цивільній справі №520/21/14-ц
Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).
Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем.
Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилась на свій розсуд.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
За таких обставин, на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України,
Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та користування грошовими коштами задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 02 лютого 2023 року.
Суддя: О.М. Сегеда