МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________
Справа №521/3342/21
Пр. №2/521/2740/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки та припинення права спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі часток у спільному частковому майні та відновлення демонтованих частин цього майна,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 11 грудня 2003 року між ними, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фірмою «Ветеран 3С-91» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., за умовами якого він, ОСОБА_1 отримав у спільну часткову власність 2/5 частини вказаного приміщення, а ОСОБА_2 - 3/5 його частини.

Позивач зазначав, що 25 березня 2005 року між ним, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., за умовами якого він, ОСОБА_1 отримав у спільну часткову власність 2/5 частини вказаного приміщення, а ОСОБА_2 - 3/5 його частини.

В результаті укладення вищезазначених договорів купівлі-продажу від 11 грудня 2003 року та від 25 березня 2005 року, вони з ОСОБА_2 стали співвласниками поєднаного нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 .

Вказував, що на даний час стосунки з відповідачем зіпсувалися, дійти згоди щодо поділу майна чи спільного користування ним, не вдалося.

Стверджував, що на даний час спірним нерухомим майном користується тільки відповідач, оскільки у нього не має доступу до приміщення. Крім того, без його згоди здійснює у ньому господарську діяльність та здає його в оренду невідомій особі.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач за первісним позовом просив суд виділити в натурі йому у власність 2/5 частини нежитлового приміщення, що розташоване у одноповерховій окремо розташованій будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м.; виділити в натурі йому у власність 2/5 частки нежилого приміщення першого поверху, що знаходить у будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з нежилого приміщення, загальною площею 43,2 кв.м.; припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення, що розташоване у одноповерховій окремо розташованій будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м. та нежилого приміщення першого поверху, що знаходить у будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з нежилого приміщення, загальною площею 43,2 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача.

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток у спільному частковому майні, та відновленню демонтованих частин цього майна.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 грудня 2003 року між ними, ОСОБА_2 ОСОБА_1 та Фірмою «Ветеран 3С-91» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., за умовами якого він, ОСОБА_2 отримав у спільну часткову власність 3/5 частини вказаного приміщення, а ОСОБА_1 - 2/5 його частини.

25 березня 2005 року між ними, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., за умовами якого він, ОСОБА_2 отримав у спільну часткову власність 3/5 частини вказаного приміщення, а ОСОБА_1 -2/5 його частини.

Таким чином, вони з ОСОБА_1 стали співвласниками поєднаного нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 .

Зазначав, що з часу придбання нерухомого майна і до серпня 2016 року приміщення використовувалися ними за взаємною згодою у якості офісу ТОВ «Покрівельна компанія РПК» у якій він був директором, а ОСОБА_1 головним інженером, а також однім із засновником.

Вказував, що в 2013 році ОСОБА_1 було звільнено з посади головного інженера, а в серпні 2016 року виключено зі складу засновників товариства за цілу низку порушень Статуту Товариства.

Стверджував, що після звільнення, ОСОБА_1 вдався до дій, які завдали йому не тільки матеріальну та моральну шкоду, але і унеможливили з 2016 року використання приміщень взагалі. З 2016 року ОСОБА_1 , самовільно, без узгодження з ним послідовно відключив усі інженерні мережі, а саме водопостачання, газопостачання, опалення , гарячої води, електропостачання, користуючись тим, що всі договори були укладені на його ім`я. Крім того, мережі газопостачання та електропостачання ОСОБА_1 , були відрізані, а з дверей частини приміщень самовільно зрізав замки та встановив свої, щоб він не міг увійти щоб відновити постачання.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач за зустрічним позовом просив суд зобов`язати відповідача відновити інженерні мережі, та внутрішнє обладнання приміщень, які належать до спільного майна, а саме водопостачання, каналізацію, електропостачання , газопостачання, опалення, гаряче водопостачання приміщень за рахунок відповідача; виділити йому у натурі у власність 3/5 частки нежитлового приміщення, що розташоване у одноповерховій окремо розташованій будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м.; виділити в натурі йому у власність 3/5 частки нежилого приміщення першого поверху, що знаходить у будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з нежитлового приміщення, загальною площею 43,2 кв.м.; припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення, що розташоване у одноповерховій окремо розташованій будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м. та нежилого приміщення першого поверху, що знаходить у будинку під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з нежилого приміщення, загальною площею 43,2 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року по справі за первісним позовом було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 48-49).

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року строк підготовчого провадження було продовжено (а.с. 90-91).

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року по справі було прийнято зустрічний позов та вимоги за зустрічним позовом були об`єднанні в одне провадження з первісним позовом (а.с. 100-101).

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року по справі була призначена судова будівельна-технічна експертиза (а.с. 133-135).

13 січня 2022 року справа була повернута до суду без висновку експерта.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року провадження по справі було поновлено та призначено підготовче судове засідання (а.с. 155-156).

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року заяву представника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави штрафу за зловживання процесуальними правами було залишено без задоволення (а.с. 182-183).

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року по справі була призначена судова будівельна-технічна експертиза (а.с. 185-187).

15 червня 2022 року справа була повернута до суду без висновку експерта.

Ухвалою суду від 16 червня 2022 року провадження по справі було поновлено та призначено підготовче судове засідання (а.с. 204-205).

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 229).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та його представник, діюча за ордером від 04 лютого 2021 року в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Раніше надав відзив на зустрічну позовну заяву, в який просив суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог (а.с. 26, 108-111).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Раніше надав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 140-142).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання сторін по справі, яким було відомо про розгляд справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до розгляду даної справи, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

У зв`язку з неявкою сторінпо справі в судові засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутність та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звуко записувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимогах слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що 11 грудня 2003 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фірмою «Ветеран 3С-91» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., за умовами якого сторони отримали у спільну часткову власність нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., а саме ОСОБА_1 отримав 2/5 частини нежитлового приміщення, а ОСОБА_2 - 3/5 частини нежитлового приміщення (а.с. 12-13).

26 грудня 2003 року право власності ОСОБА_1 (2/5) та ОСОБА_2 (3/5) на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м. було зареєстровано в Одеському МБТІ та РОН (а.с. 13).

Відповідно до технічного паспорту від 26 листопада 2003 року нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., складається з основного приміщення, площею 39,9 кв.м. та підсобних приміщень, площею 11,7 кв.м. (а.с. 34-37).

Встановлено, що 25 березня 2005 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., за умовами якого сторони отримали у спільну часткову власність нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., а саме ОСОБА_1 отримав 2/5 частини нежитлового приміщення, а ОСОБА_2 - 3/5 частини нежитлового приміщення (а.с. 14-15).

21 квітня 2005 року право власності ОСОБА_1 (2/5) та ОСОБА_2 (3/5) на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 квітня 2005 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 17-19, 38).

Відповідно до технічного паспорту від 17 березня 2005 року нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., складається з основного приміщення, площею 41,0 кв.м. та підсобних приміщень, площею 2,2 кв.м. (а.с. 39-43).

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 13 лютого 2018 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто ТОВ «Покрівельна компанія РПК» про стягнення заборгованості за договором субпідряду №1/09-15С від 12 вересня 2015 року у роз мірі 87865,00 грн. (а.с. 112-117).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом надав до суду пропозицію варіантів поділу об`єктів дослідження від 17 лютого 2022 року в який зазначено, що одним із оптимальних варіантів поділу об`єктів дослідження є варіант обміну між власниками їх часток у спірних приміщеннях (а.с. 134).

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не надала до суду відповідь на пропозицію ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Відповідно до ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами суду від 22 жовтня 2021 року та від 18 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом були призначені судові будівельно технічні експертизи, які не були проведені у зв`язку з тим, що позивач не виконав клопотання експерта від 19 листопада 2021 року та від 10 червня 2022 року (а.с. 105-106, 147, 151-152, 179-180, 185-187, 191-192, 199, 200-201).

Отже висновок судового експерта щодо виділу в натурі часток сторін (3/5 та 2/5) у праві власності на нежитлові приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., та нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 кв.м., позивачем за первісним позовом до суду не наданий, оскільки судова будівельна-технічна експертиза проведена не була.

Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Оскільки у суду відсутні спеціальні знання щодо виділу в натурі часток сторін у праві власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , то без висновку судової будівельно-технічної експертизи провести виділ часток сторін у праві власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , неможливо.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки судова будівельно-технічна експертиза по справі сторонами не була проведена, то задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки та припинення права спільної часткової власності та в зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі часток у спільному частковому майні та відновлення демонтованих частин цього майна, слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір у справі складає 2683,50 грн., які сплачені ОСОБА_1 у повному обсязі при зверненні до суду та 908,00 грн., які сплачені ОСОБА_2 у повному обсязі при зверненні до суду (а.с. 1, 2, 63).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 356, 361, 364 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки та припинення права спільної часткової власності залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі часток у спільному частковому майні та відновлення демонтованих частин цього майна залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 02 лютого 2022 року.

Суддя О.М. Сегеда