Провадження №2/522/873/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої - судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача адвоката Мазур Н.С.,

представника відповідача адвоката Баранчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Ланіна Вікторія Іванівна про визнання договору позики грошей недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Ланіна Вікторія Іванівна, в якій просить: визнати недійсним Договір позики грошей від 25 листопада 2021 року укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ланіною В.І. і зареєстрований в реєстрі за №3000; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2021 ОСОБА_1 , під впливом погроз та шантажу з боку громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх спільника, підписав з відповідачем договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Ланіною В.І. і зареєстрований в реєстрі за № №3000. Згідно умов оскаржуваного договору, ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 360500,00 гривень зі строком повернення до 25.05.2022. Проте ніяких грошових коштів від відповідача позивач не отримував ні до підписання даного договору, ні після. Договір позивачем був підписаний під впливом погроз, не відповідає його волевиявленню, так як він не мав і не має наміру позичати у будь кого кошти. 30.11.2021 позивач звернувся до начальника ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, відповідно до ст. 214 КПК України з заявою про скоєння злочину, та внесення відповідних відомостей до ЄРДР. 11.12.2021 в ЄРДР були внесені відповідні відомості за №90001616 за ознаками скоєння кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 189, 190 КК України. Зазначив, що факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця, договір позики вважається неукладеним. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності, на готівкові грошові кошти, виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем. Враховуючи, що за оспорюваним договором грошові кошти, позивачу, як позичальнику, не передавались, договір ним підписувався під впливом протиправних дій і насильства з боку інших осіб, та не відповідає його волевиявленню, цей договір позики грошей підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

18.02.2022 на адресу суду від третьої особи приватного нотаріуса Ланіної В.І. надійшли письмові заперечення проти позовної заяви, відповідно до яких зазначила, що 25 листопада 2021 року до неї звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з проханням посвідчити Договір позики грошей. Відповідно до вимог пп. 1, 2 1 Глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (із змінами) (надалі Порядок) нею було встановлено особи сторін за пред`явленими ними паспортами громадянина України. Обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нею було встановлено з урахуванням вимог статті 43, 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 4 Розділу І Порядку. В ході проведеної розмови з ОСОБА_1 , жодних сумнівів щодо його здатності усвідомлювати значення нотаріальної дії (посвідчення договору позики грошей) та її наслідків, а також вільного волевиявлення ОСОБА_1 , щодо вчинення правочину у неї не виникло. Сторонам було роз`яснено зміст ст. 27 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою нотаріус не несе відповідальність у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, подала неправдиву інформацію, щодо будь-якого питання пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність та наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватись нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа, про що зазначено в Договорі позики грошей від 25 листопада 2021 року посвідченому за реєстровим № 3000. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було зрозуміло значення та умови правочину, а також його правові наслідки, про що свідчать їх власноручно проставлені підписи на договорі. Нею було встановлено дійсні наміри сторін, а також встановлено факт що кожна із сторін однаково розуміє значення та умови посвідчення договору, а також правові наслідки вчинення правочину, посвідчено відповідний договір (т. 1 а.с. 46).

14.06.2022 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позивач посилається на те, що він підписав договір позики під впливом погроз та шантажу. При доказуванні позивачем факту укладання правочину проти його волі, необхідно встановити винну сторону, що в свою чергу повинно підтверджуватись вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження. Позивачем не надано жодного належного доказу в підтвердження підписання договору під впливом погроз та шантажу. Недійсність даного договору законом не встановлена. Доказів фіктивності Договору в розумінні ЦК України позивачем не надано. Всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України були сторонами виконані, та доказів недодержання вимог законодавства, що можуть призвести до недійсності правочину, до суду не надано. Таким чином, можливо прийти до висновку, що поданням даної позовної заяви, позивач намагається ухилитись від виконання умов Договору та не повертати відповідачу грошові кошти на визначених Договором умовах (т. 1 а.с. 53 - 56).

30.09.2022 від позивача на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких зокрема зазначив, що спірний правочин був вчинений під впливом насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України) (т. 1 а.с. 94 - 99).

03.11.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на заперечення відповідача на позов, в якому зокрема заначив, що відповідач своїм формальним відзивом і запереченнями порушує принципи пропорційності у цивільному судочинстві. Зазначив, що ніякої позик він не отримував, 360500,00 грн. відповідач у борг йому не передавав, про що він заявив у поліцію 30.11.2021 (т. 1 а.с. 109 -113).

30.12.2022 на адресу суду від представника позивача адвоката Мазур Н.С. надійшли уточнення до позовної заяви від 26.12.2022, в якій просить: визнати недійсним договір позики грошей, укладений під впливом насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України) 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною Вікторією Іванівною, зареєстрований в реєстрі за№ 3000; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на подання позовної заяви у сумі 908,00 грн. та суму витрат на правову допомогу у сумі 18000,00 грн. (т. 1 а.с. 131 -134).

21.02.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Баранчук Л.М., надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить у задоволенні вимог представника позивача щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 144 -147).

21.02.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Баранчук Л.М., надійшов відзив на уточнену позовну заяву від 26.12.2022, в якій просить уточнену позовну заяву представника позивача не приймати до розгляду та повернути; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі; судові витрати понесені ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 149 -151).

Ухвалою суду від 21.02.2023, без виходу до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи уточнення до позовної заяви від 26.12.2022, які подані представником позивача адвокатом Мазур Н.С. 30.12.2022, які суд розцінює як заяву про збільшення витрат на правову допомогу.

28.02.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Мазур Н.С. надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких зокрема зазначила, що 25.11.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. було посвідчено договір позики грошей проти справжньої волі ОСОБА_1 внаслідок застосування до ОСОБА_1 тиску з боку директора ТОВ «Північтранс» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Ніякої позики ОСОБА_1 не отримував, гроші у сумі 360500,00 гривень ОСОБА_6 у борг ОСОБА_1 не передавав, про що 30.11.2021 позивач заявив в поліцію. Так за висновками слідства, ОСОБА_2 узгоджено з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та застосовано до ОСОБА_1 психічний тиск і погрози з боку директора ТОВ «Північтранс» ОСОБА_3 . На адресу ОСОБА_1 27.02.2023 надійшли документи, які підтверджують той факт, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 зареєстроване в ЄРДР № 0001616, триває і досі та на теперішній час проводяться слідчі дії. Також по кримінальному провадженню змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.190 КК України на ч.2 ст.355 КК України, що підтверджує твердження позивача щодо вчинення відносно нього психологічного та фізичного насильства щодо укладення договору позики грошей з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 156 -158).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору позики грошей, укладеного 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований в реєстрі за № 3000.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 28.09.2023 позивач позов підтримав та пояснив, що Вироком суду від 24.11.2021 відносно ОСОБА_1 , стягнуто з ПАТ «Північтранс», в рахунок відшкодування потерпілому моральної шкоди у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень. 25.11.2021 зранку його викликав директор ПАТ «Північтранс», працівником якого він є, та з 09:30 до 19:00 його тримав, спочатку в кабінеті товариства, а після 12:00 його повезли в інше місце, де на нього очікували інші особи. Протягом дня його катували, змушували принести кошти в розмірі 300000,00 грн., а потім і 350000,00 грн. Не витримавши тиску о 17:00 вони поїхали до нотаріуса, де знаходився ОСОБА_2 та підписав документи, які вже були готові. Ніяких коштів не отримував ні на картку, ні готівкою. Відповідача бачив вперше. Також зазначив, що не мав паспортного документа, а у відповідача була наявна лише копія паспорта.

У судових засіданнях представник позивача - адвокат Мазур Н.С. позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на заперечення відповідача на позов та додаткових письмових поясненнях по справі.

Представник відповідача - адвокат Баранчук Л.М. судових засіданнях позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна В.І. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином. У своїх письмових запереченнях проти позовної заяви заперечила, просила розглянути справу за її відсутністю.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 25 листопада 2021 року між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І., зареєстрований в реєстрі за № 3000. Згідно п. 1 Договору Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв у власність 360500,00 гривень, що на момент підписання цього договору в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 13352,00 долари США (т. 1 а.с. 9 - 10).

30.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Суворовського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про скоєння злочину, яка була зареєстрована 30.11.2021 за №Б-1922, в якій зазначив, що відповідно до ст. 214 КПК України просить прийняти заяву та внести відповідні відомості до ЄРДР про вчинення відносно нього, директором ТОВ «Північтранс» ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх спільником на ім`я ОСОБА_7 , злочинів передбачених ст. 189 КК України (вимагання) та ст. 190 КК України (шахрайство), що спричинили незаконне заволодіння вказаними особами його майновими правами на суму 360500,00 гривень у вигляді боргових зобов`язань, ніяких грошових коштів він від них ніколи не отримував (т. 1 а.с. 21 - 22).

11 грудня 2021 року в ЄРДР були внесені відповідні відомості за заявою ОСОБА_1 за №90001616 за ознаками скоєння кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 27).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 30 червня 2021 року у справі № 61-7687св21.

Як слідує з п. 2 оспорюваного Договору позики грошей від 25 листопада 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позика передається Позикодавцем Позивальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою. Підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний Позичальником Договір є доказом передачі позики від Позикодавця до Позивальника.

В п.22 Договору зазначено, що Позикодавцем подано заяву про те, що він у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу і особи. Які повинні надати згоду на укладення Договору позики грошей відсутні, зміст якої доведено до відома Позичальника.

Позичальником подано заяву про те, що він у зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу і особи. Які повинні надати згоду на укладення Договору позики грошей відсутні, зміст якої доведено до відома Позикодавця.

Нотаріусом Ланіною В.І., на виконання ухвали суду від 28.02.2023 надано суду належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору позики грошей, укладеного 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 3000.

Матеріали нотаріальної справи містять, зокрема, заяви ОСОБА_2 від 25.11.2023, ОСОБА_1 від 25.11.2023, копії паспортів, на підставі яких було встановлено їх особи при вчиненні нотаріальної дії та картки платника податків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 188 - 208).

Згідно зі статтею 45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Договір підписано у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, обсяг їх цивільної дієздатності перевірено, в момент посвідчення договору нотаріусом перевірено волевиявлення сторін щодо укладення правочину, їх дійсні наміри, відсутність заперечень щодо умов договору, встановлене однакове розуміння сторонами умов договору та його правові наслідки, при цьому достовірність підпису сторін договору засвідчена уповноваженою особою (нотаріусом).

Отже суд враховує, що сторонами узгоджено істотні умови Договору позики. При цьому, за положеннями цивільного законодавства, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Суд зауважує, що обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19, провадження № 61-1059св22).

При цьому, факт не отримання грошових коштів за Договором позики від 25.11.2021 не може доводитися поясненнями сторони. За наведених обставин, твердження сторони позивача, що ані до підписання договору позики, ані після його підписання позивач не отримував будь-яких грошових коштів від відповідача спростовуються умовами договору позики від 25 листопада 2021 року та імперативними нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

У відповідності до статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Отже, для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З матеріалів справи слідує, що за заявою позивача 11.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація ч.2 ст. 190 КК України що підтверджується витягом з ЄРДР від 16 грудня 2021 року. З наведеного витягу вбачається, що 25.11.2021 відносно ОСОБА_1 було здійснено шахрайські дії групою осіб за попередньою змовою. В подальшому, правову кваліфікацію кримінального правопорушення було змінено на ч.2 ст. 355 КК України.

Проте, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача про скоєння відносно нього кримінального правопорушення, не є належним та допустимим доказом, підтверджуючим відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення Договору позики та примусу до вчинення цивільно-правових зобов`язань, оскільки вказує лише на звернення позивача із відповідною заявою про вчинене кримінального правопорушення та початок кримінального провадження.

Посилання представника позивача на лист Головного слідчого управління Національної поліції України від 06.03.2023 наданий ОСОБА_1 , відповідно до якого в ході досудового розслідування встановлено, що 25.11.2021 невстановлені особи діючи з погрозами вчинення насильства над ОСОБА_8 та його близькими родичами примушували останнього до вчинення цивільно-правових зобов`язань, суд оцінює критично, оскільки вказаний лист містить лише загальну інформацію та відсутність посилань на будь-які встановлені факти, підтверджені відповідними доказами, на підставі яких були встановлені викладені у листі обставини. Згідно вказаного листа, досудове розслідування в кримінальному провадженні №90001616 від 11.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України триває та проводяться слідчі та розшукові дії (т. 1 а.с. 181).

Перевіряючи представлені суду докази, а також надані письмові пояснення приватного нотаріуса Ланіної В.І., яка посвідчувала оспорюваний Договір позики, необхідно дійти висновку, що такі не містять будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про наявність психологічного тиску як зі сторони відповідача, так і інших осіб на підписання ОСОБА_1 . Договору позики грошей від 25.11.2021 як до, так і під час вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, в ході розгляду справи не доведено факту застосування відповідачем та/або іншими особами щодо ОСОБА_1 психічного тиску з метою укладення 21.11.2021 Договору позики грошей, що вказує на необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Ланіна Вікторія Іванівна про визнання договору позики грошей недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 19 січня 2024 року.

Суддя Ю.І.Ковтун