Справа № 183/4440/22
№ 2/183/990/23
07 березня 2023 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 73 753,40 грн., моральну шкоду у розмірі 7000 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 24.02.2022 року, близько об 21 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ-330232 державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території авто-мийки на вул.Сучкова м.Новомосковська, не надав дорогу водію автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який рухався по головній, внаслідок чого сталося зіткнення із механічним пошкодженням ТЗ. В результаті ДТП власнику автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 були спричинені матеріальні збитки та тілесні ушкодження. Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 18.04.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ-330232» державний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , не була застрахована в передбаченим Законом порядку, потерпілий ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій та інвалідом 2 групи у зв`язку із проходженням військової служби, звернувся із заявою про відшкодування завданих збитків до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Однак, листами від 24.05.2022 та 07.07.2022 у регламентних виплатах було відмовлено. Оскільки автомобіль потерпілого не застрахований, МТСБУ не повинно відшкодовувати завдану шкоду, тому, особою, яка повинна нести відповідальність за спричинені збитки є виключно відповідач. Так, у результаті ДТП автомобіль позивача є фізично знищеним, вартість відновлювального ремонту становить більше ніж його ринкова вартість. Таким чином, вартість матеріальних збитків, заподіяних позивачеві, як власнику автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_2 становить 73 753,40 грн.
Крім того, позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у спричинених йому з вини відповідача тілесних ушкодженнях у вигляді «відкритої рваної рани правої брови», з якими він поступив до лікарні в результаті ДТП, та душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Внаслідок пошкодженням та знищення його майна тривалий час позивач перебуває у пригніченому стані, відчуває певний емоційний та фізичний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю пошуку грошових коштів на придбання іншого автомобіля. Також, будучи інвалідом ІІ групи, вимушений користуватися послугами громадського транспорту, просити знайомих та наймати таксі для нагальних особистих потреб, з вини відповідача став обмеженим у вільному пересуванні. Таким чином, моральну шкоду позивач оцінює у 7000 грн. Також позивачем понесені витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача адвокат Берест О.М. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляд справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Renault Kangoo», державний номер НОМЕР_2 (а.с.8).
24 лютого 2022 року о 21 годині 20 хвилин в м.Новомосковську, вул. Сучкова, 66, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 330232 державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не надав дорогу автомобілю Renault Kangoo номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався по ній. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху.
Зазначені обставини встановлено постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2022 у справі 183/1258/22, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.9).
У силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно даних перевірки чинності полісу внутрішнього страхування (а.с.11,12) на момент настання ДТП 24.02.2022 цивільно-правова відповідальність власників обох транспортних засобів не застрахована.
Відповідно до Звіту-висновку №240222 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Renault Kangoo держаний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження у ДТП, складає 108 352,32 грн. У висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП становить 137151,68 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля склала 73 753,40 грн., а ринкова вартість складає 108 352,32 грн.; оскільки вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ дорівнює ринковій вартості автомобіля. (а.с.17-33).
Зазначений висновок містить необхідні відомості, хід дослідження, посилання на джерела інформації; складанню висновку передував огляд транспортного засобу, про що складено акт огляду КТЗ від 18.04.2022 (а.с.33-34), який містить детальний опис обсягу, характеру та ступеню складності ушкоджень; до висновку додано ремонтну калькуляцію (а.с.36-41), складену експертом. Підстав сумніватися в обґрунтованості висновку у суду немає, а тому суд вважає зазначений висновок належним і допустимим доказом розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди.
Листами Моторного (транспортного) страхового бюро України від 24.05.2022 та від 07.07.2022 позивачеві ОСОБА_1 відмовлено у проведенні регламентної виплати за вказаною подією, у зв`язку з тим, що його транспортний засіб Renault з номерним знаком НОМЕР_2 не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим (а.с. 13-14,15-16).
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 01 травня 2021 року безстроково, причина інвалідності: захворювання пов`язане із проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12 ААВ № 128568 від 12.04.2021 (а.с.7). Також позивач є учасником бойових дій (а.с.6).
Згідно довідки КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» №2081 від 24.02.2022, ОСОБА_3 встановлено діагноз «відкрита рана брови з правого боку», йому надано медичну допомогу, від госпіталізації останній відмовився (а.с.10).
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В підпункті а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом Закон №1961-IV) визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону №1961-IV забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону №1961-IV учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, а тому, відповідно до пункту 13.1. статті 13 Закону звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності шляхом укладення договору страхування.
Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_2 не застрахована, проте, оскільки належний ОСОБА_1 транспортний засіб не може вважатися забезпеченим транспортним засобом у розумінні п.1.7 ст.1 Закону, у МТСБУ також не виник обов`язок з відшкодування шкоди потерпілому.
За таких обставин, заподіяна шкода підлягає відшкодуванню винною особою на загальних підставах.
У відповідності до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, наведені в постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не потребують повторного встановлення і доказування.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26.08.2018 року по справі №363/218/16-ц, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).
Відповідно до статті 30 Закону №1961-IV,транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за N 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.
Позивачем зазначено, що діями відповідача, йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу знищення майна, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, які він оцінює у розмірі 7000 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд бере до уваги той факт, що автомобіль позивача пошкоджено, що спричиняє йому певні незручності. Звичний уклад життя позивача порушений і він позбавлений можливості користуватися автомобілем, який є фізично знищеним. Пошкодження майна внесло вимушені зміни в усталений для позивача спосіб життя та потребує часу, зусиль та постійних витрат для забезпечення звичних і необхідних умов свого життя.
Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке прохає позивач.
Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 5000 грн. На переконання суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В даному випадку відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надав суду відповідних доказів.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 07.07.2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом Берестом О.М. (а.с.56), акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного Договору (а.с.61), детальний опис робіт (надання юридичних послуг) віл 01.08.2022, згідно якого вартість послуг адвоката складає 3000 грн., яка складається із підготовки позовної заяви з оформленням додатків до неї, витрачено 6 годин (а.с.59). Згідно квитанції №442474 від 07.07.2022 позивач оплатив гонорар адвоката Береста О.М. за надані послуги у сумі 3000 гривень (а.с.60).
Враховуючи складність справи, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 в силу закону, звільнений від сплати судового збору за подання позову. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 73 753 (сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України, , місцезнаходження: 02154, м.Київ, бульвар Русанівський, буд. 8

Повне судове рішення складено і підписано 07 березня 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.