Провадження № 22-ц/801/259/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 рокуСправа № 127/28304/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) - ОСОБА_1 ,

відповідач - Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року про відмову у відкритті провадження, постановлену у складі судді Короля О. П, в м. Вінниця, дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в:

06 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови, у якому висувала вимогу: визнати протиправною і скасувати постанову від 02.09.2022 року, про накладення щтрафу у розмірі 1 700 грн, видану Головним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенко С. М. у виконавчому провадженні № 69683386.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив що розгляд даної заяви віднесено до юрисдикції Вінницького окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є дії державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення штрафу. У зв`язку з цим дана заява не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно ч. 1 ст. 19 КАСУ та ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розгляд цього спору відноситься до юрисдикції адміністративних судів, зокрема.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сувалова В. О. подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дії та рішення державного виконавця, вчинені та прийняті під час виконання судового рішення у цивільній справі, оскаржуються стороною виконавчого провадження до того суду, який видав виконавчий документ.

Зауважує, шо судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що Вінницьким окружним адміністративним судом вже приймалось рішення щодо підсудності даного спору, ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 129/7400/22, в якій було зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не скористався.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенко С. М. поклався на розсуд суду.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 383 і частини другої статті 384 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 120/7400/22, про яку заявник вказувала у позовній заяві. Як видно з цієї ухвали, яка є у вільному доступі (в Єдиному державному реєстрі судових рішень) ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвала набрала законної сили 07.12.2022 року.

Із зазначеного судового рішення вбачається, що пред`явлений ОСОБА_1 до Вінницького окружного адміністративного суду позов містив тотожні вимоги з тими, з якими вона звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області у грудні 2022 року.

Відмову у відкритті провадження в адміністративній справі Вінницький окружний адміністративний суд мотивував тим, що позов поданий ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки, предметом позову є вимоги щодо оскарження постанови про накладення штрафу, яку прийнято головним державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 69683386 з примусового виконання виконавчого листа № 127/13728/21 від 19.08.2022 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про зобов`язання ОСОБА_1 повернути із незаконного володіння та користування належні ОСОБА_2 особисті речі, і де позивач є боржником.

Оскільки адміністративний суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за позовом, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, тому з огляду на припис ч. 5 ст. 170 КАС позивач не зможе реалізувати її право на доступ до правосуддя за правилами адміністративного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що становлять єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.02.75 у справі «Golder v. the United Kingdom», п.36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення від 17.01.2012 у справі «Stanev v. Bulgaria», п.230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis: рішення від 9.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», в якому ЄСПЛ встановив порушення §1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27-28, 38-40); рішення від 1.12.2011 у справі «Андрієвська проти України», в якому ЄСПЛ визнав порушення §1 ст. 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13-14, 23, 25-26); рішення від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України», в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§116, 119, 122-125); рішення від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України», в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч §1 ст.6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18-24).

Апеляційний суд виснує, що відмова у відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного, при наявності ухвали адміністративного суду, що набрала законної сили, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за правилами адміністративного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Тому справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства з метою створення умов для ефективної реалізації права позивача на доступ до правосуддя, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у справах № 490/9823/16-ц та № 201/4802/16-а, де зазначено, що з огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини п`ятої статті 170 КАС України Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в такому випадку справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Залишення ухвали суду першої інстанції в силі потягне за собою порушення засад практичності та ефективності судового розгляду, адже направить позивача на подальший пошук доступу до суду, встановленого законом, а не на реальний захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проаналізувавши наведені норми та оцінивши обставини справи у сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо віднесення розгляду цього позову до юрисдикції Вінницького окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними, а порушення судом норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а матеріали позовної заяви направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повний текст постанови складено: 27.01.2023 року.