Справа № 425/1843/16
Провадження № 6/185/92/23
У Х В А Л А

про відновлення втраченого судового провадження

07 лютого 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді питання про відновлення втраченого судового провадження у справі № 425/1843/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) через свого представника адвоката Петришака Андрія Ярославовича звернулась з заявою в порядку статті 432 ЦПК України про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2/425/494/16, виданого 20 жовтня 2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області.

Заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2/425/494/16, виданий 20 жовтня 2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області, зупинити виконання за цим виконавчим документом.

Заявник посилається на те, що зазначений виконавчий лист виданий на підставі заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року у справі № 425/1843/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке було скасовано.

На теперішній час територіальну підсудність справ Рубіжанського міського суду Луганської області змінено на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, однак справа № 425/1843/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не передана, матеріали справи, закінченої ухваленням рішення від 04 серпня 2016 року, втрачені.

З метою розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, необхідно вирішити питання про відновлення втраченого судового провадження за ініціативою суду відповідно до положень статті 489 ЦПК України.

Як передбачено статтею 489 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

У провадженні Рубіжанського міського суду Луганської області перебувала цивільна справа № 425/1843/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

По даній справі судом були ухвалені наступні рішення.

1. Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка утворилась станом на 10 травня 2016 року, у розмірі 128793 (сто двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 90 (дев`яносто) копійок, з яких: 92172 (дев`яносто дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 42 (сорок дві) копійки заборгованість по кредиту; 20455 (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок заборгованість по процентах за користування кредитом; 16165 (шістнадцять тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок заборгованість по комісіям. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1931 (одна тисяча дев`ятсот тридцять одна) гривня 91 (дев`яносто одна) копійка.

2. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 березня 2018 року скасовано заочне рішення від 04 серпня 2016 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

3. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

4. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 12 вересня 2018 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

5. Постановою Луганського апеляційного суду від 08 січня 2019 року рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року у розмірі 128793,90 грн. 00 коп. (сто двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто три гривні та дев`яносто копійок).

У задоволенні вимоги про стягнення штрафу - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») судовий збір у сумі 2920,40 ( дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень сорок копійок).

Зазначені судові рішення містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень під реєстраційними номерами відповідно: 59461165, 72982806, 74468252, 76399089, 79055688.

Згідно з частиною 1 статті 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні повні тексти судових рішень, ухвалених за результатами розгляду справи № 425/1843/16-ц.

Відновлення втраченого судового провадження в частині цих рішень необхідно для вирішення клопотання відповідача ОСОБА_2 щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого 20 жовтня 2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області.

За таких обставин суд вважає за доцільне відновити втрачене судове провадження у справі № 425/1843/16-ц в частині рішень, які були ухвалені судами першої та апеляційної інстанції по суті позову, а також щодо залучення до участі у справі правонаступника позивача.

Керуючись статтями 493-494 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 425/1843/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині наступних рішень:

- заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року

- ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 березня 2018 року,

-рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року

-ухвали Апеляційного суду Луганської області від 12 вересня 2018 року

-постанови Луганського апеляційного суду від 08 січня 2019 року.

1. «ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року Провадження №2/425/494/16

Справа №425/1843/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 129793 гривні 90 копійок за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка складається з наступного: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок заборгованість по комісії; 1000 гривень штраф та судові витрати.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 04 серпня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з`явились. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.

У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 11 липня 2016 року та 04 серпня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по його поверненню, сплаті процентів та комісій у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги сплати цих платежів з відповідача.

На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:

Дев`ятого квітня 2014 року, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» () уклали кредитний договір № 500933980 (а.с.4-7,8,9-10).

За вказаним договором, банк взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки, строком по 10 квітня 2019 року включно, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03 квітня 2013 року, на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», грошових коштів в розмірі 92269 гривень 94 копійки, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором, повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,99 %, комісійну винагороду щомісячно за кожний місяць користування частиною за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом 0,73% від суми кредиту та інші платежі щомісячно рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору та його невід`ємною частиною (а.с.4-7).

Взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту банк виконав у повному обсязі (а.с. 12), але ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів і комісії у строки та розмірах передбачених договором, не виконує (а.с.11,12).

Восьмого червня 2016 року, публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , яким просив стягнути з неї заборгованість, що виникла за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року, у розмірі 129793 гривні 90 копійок, через невиконання ним взятих на себе зобов`язань (а.с.1-2).

Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач отримувачем вказаної послуги, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.

Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. А користуючись положеннями статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач та відповідач 09 квітня 2014 року уклали кредитний договір. За яким банк, в частині договору про надання кредиту, взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки, строком по 10 квітня 2019 року включно, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03 квітня 2013 року, на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», грошових коштів в розмірі 92269 гривень 94 копійки (а.с.4-7).

І свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі (а.с. 12).

Перевіряючи виконання зобов`язання відповідачем суд виходить з наступного:

З огляду на положення частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що кредит надається позивачем строком по 10 квітня 2019 року включно, при цьому ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором (графіком), повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,99 %, комісійну винагороду щомісячно за кожний місяць користування частиною за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом 0,73% від суми кредиту та інші платежі щомісячно рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору та його невід`ємною частиною (а.с.4-7).

Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).

Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором №500933980 від 09 квітня 2014 року (а.с.11) та виписки по особовому рахунку (а.с.12) відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з чим, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 10 травня 2016 року складається з: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок заборгованість по комісії.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісії на підставі кредитного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісії у вказаному вище розмірі.

Тому, матеріально-правову вимогу позивача до ОСОБА_1 про стягнення з неї наступної заборгованості: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує те, що вказана матеріально-правова вимога банку ґрунтується у тому числі і на праві вимоги дострокового виконання відповідачем своїх зобов`язань. Виникнення якого, на підставі пункту 15 загальних умов кредитування (а.с.5-6), судом перевірено.

Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, позивач та відповідач у кредитному договорі встановили, що у випадку повного або часткового прострочення повернення кредиту або сплати процентів за користування ним або комісій, позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, позивальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу (пункт 4 кредитного договору № 500933980).

Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року (а.с.11) та виписки по рахунку (а.с.12) належним чином свої зобов`язання відповідач не виконав, у тому числі допустив прострочки платежів. У зв`язку з чим, банк використав своє право передбачене договором на нарахування штрафу та заявив на підставі умов договору до стягнення 1000 гривень у вигляді штрафу.

Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді штрафу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 07 червня 1999 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання.

Судом встановлено, що позивач застосував штраф у період після 14 квітня 2014 року та на суму, у тому числі прострочену до сплати після 14 квітня 2014 року, тому в частині стягнення з позивача штрафу, суд вимушений відмовити повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, без штрафу.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1946 гривень 91 копійка, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.3), а позов підлягає задоволенню на суму 128793 гривні 90 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1931 гривня 91 копійка.

Отже, керуючись статтями 1-11,15,18,57-64,88,159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () заборгованість по кредитному договору № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка утворилась станом на 10 травня 2016 року, у розмірі 128793 (сто двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 90 (дев`яносто) копійок, з яких: 92172 (дев`яносто дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 42 (сорок дві) копійки заборгованість по кредиту; 20455 (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок заборгованість по процентах за користування кредитом; 16165 (шістнадцять тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок заборгованість по комісіям.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () судовий збір у розмірі 1931 (одна тисяча дев`ятсот тридцять одна) гривня 91 (дев`яносто одна) копійка.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Д.С. Коваленко»

2. «УХВАЛА

26.03.2018 року Провадження №2-п/425/3/18 Справа №425/1843/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, заяву ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_5 , про перегляд заочного рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , від імені ОСОБА_2 (до 22 квітня 2015 року мала прізвище ОСОБА_3 ), 07 березня 2018 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просив скасувати заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року по справі № 425/1843/16-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання призначене на 26 березня 2018 року на 14 годину 15 хвилин, учасники справи не з`явились, про місце, день та час судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник заявника ОСОБА_6 , 26 березня 2018 року на електронну адресу суду о 10 годині 57 хвилин, тобто за три години до початку судового розгляду справи, надіслав клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з приміщення іншого суду.

Однак, положеннями частини 7 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) передбачено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Хоча, що підтверджується самим представником, він отримав повістку за шість днів до початку судового засідання.

А згідно з частиною 2 статті 126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Зокрема, поновлення судом процесуального строку встановленого законом, у випадку наявності поважних причин його пропуску.

Але, у своєму клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_7 жодної причини, яка б вказувала на поважність пропуску строку для подання такого клопотання, не вказав.

Тому, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції суд залишає без розгляду.

Разом із клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, представник заявника подав також і клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що судову повістку він отримав тільки 20 березня 2018 року, а на 26 березня 2018 року вже було заплановано ряд судових засіданнях у місті Києві. І заміна представника заявника не розглядається, оскільки юридичним супроводом справи Дмитро Леонідович займається особисто.

Проте, таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки наведена представником заявника причина, спростовується змістом довіреності від 26 січня 2018 року, за якою право представництва інтересів ОСОБА_8 , надано ще 4 фізичним особам, окрім ОСОБА_9 .

І оскільки згідно з частиною 1 статті 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви - всі учасники були належним чином повідомлені про судове засідання за п`ять днів, судом прийнято рішення розглянути заяву без учасників справи, оскільки вони були належним чином повідомленні за 5 днів до дати судового засідання. А в силу положень частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У заяві про перегляд заочного рішення, представник заявника вказує на те, що заочне рішення підлягає скасуванню з наступних підстав: ОСОБА_2 , починаючи з 30 червня 2015 року постійно проживає та працює у місті Києві, а не в місті Рубіжне, що підтверджується договором оренди нерухомого майна, а тому вона не могла отримати повістки, а також дізнатись про судовий розгляд справи та ухвалення 04 серпня 2016 року заочного рішення по справі. У якості доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, посилається на те, що: розрахунок заборгованості не може засвідчувати розмір її боргу, оскільки такий доказ не відповідає вимогам належності та допустимості доказів; факт видачі їй кредиту у розмірі 92269 гривень 94 копійки позивач підтверджує випискою з особового рахунку відповідача, проте, дана обставина повинна підтверджуватись меморіальним ордером; за відсутності оригіналів заяви про видачу готівки, немає достатніх пістав стверджувати про наявність боргу по тілу кредиту та відсоткам; за умовами кредитного договору, банк набуває право вимагати від позичальника виконання зобов`язання, за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов`язкового направлення позичальнику повідомлення з вимогою виконати зобов`язання в цілому (або в тій чи іншій частині), але такого повідомлення відповідач не отримав.

Позиція позивача щодо заяви про перегляд заочного рішення, суду не відома, оскільки правом на подання суду своїх заперечень чи висловлення згоди із нею, позивач не скористався.

А суд, розглядаючи заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення виходить з такого.

Відповідно до положень частини першої статті 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки наведені представником відповідача аргументи щодо наявності передбачених законом умов для скасування заочного рішення підтверджуються письмовими доказами, які суд вважає належними, допустимими та достовірними, і позивач будь-яким чином наведені аргументи не спростував, заява представника відповідача щодо перегляду заочного рішення не є явно необгрунтованою, а докази, на які він посилається як на такі, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає такими, що дійсно не були оцінені під час розгляду справи під кутом зору відповідача через його відсутність.

З огляду на викладене, заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року підлягає скасуванню, і з огляду на це заява представника ОСОБА_8 - у цій частині, задоволенню.

Разом з цим, вирішуючи питання про призначення справи до розгляду, суд виходить з такого.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи до яких, з огляду на положення частин 4 і 6 статті 19 ЦПК України, відносяться справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тож оскільки ціна позову Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк є меншою ніж 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176200 гривень), суд не має жодних сумнівів у тому, що справу слід розглянути тільки за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд врахував, що положення частини 4 статті 277 ЦПК України передбачають право відповідача просити розглянути справу за правилами загального позовного провадження, але частина 7 цієї статті передбачає, що якщо відповідно до цього кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження, то положення цієї частини не застосовуються.

З огляду на це, заява представника ОСОБА_8 в частині призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про порядок розгляду справи у порядку спрощеного провадження, суд послуговуючись положеннями статті 279 ЦПК України, виходить із того, що в матеріалах справи не має будь-яких даних, які б свідчили про необхідність проведення судового засідання для правильного розгляду справи.

З огляду на положення частини 8 статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження (без повідомлення сторін) суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Тому, на виконання цих положень, а також положень частини 1 статті 278 ЦПК України, відповідачу слід встановити строк у 15 днів, із дня вручення йому цієї ухвали та копії позову з додатками, протягом якого він має право подати відзив на позов з доказами.

Разом з цим, оскільки у випадку подання відповідачем відзиву позивач, в силу положень частини 2 статті 278 ЦПК України, має право подати відповідь на відзив, а відповідач заперечення, протягом строків встановлених судом, для цього слід також встановити строк у 5 днів, протягом якого: позивач, з моменту отримання відзиву на позов, має право подати суду відповідь на відзив; відповідач, з моменту отримання відповіді на відзив, має право подати заперечення на відповідь.

При цьому, надаючи сторонам тільки 5 днів, суд урахував, що справа, в силу положень частини 1 статті 275 ЦПК України, повинна бути розглянута судом не більше як протягом 60 днів з дня відкриття провадження, а нормативний строк пересилання поштових відправлень, згідно з Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958 „Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень без урахування вихідних днів та дня подання у відділення поштового зв`язку поштового відправлення, мінімум 4 дні.

Вирішуючи питання про спосіб направлення копії цієї ухвали позивачу та відповідачу, суд виходить з такого.

Відповідно до положень підпункту 15.1,15.3,15.4 пункту 15 та пункту 19 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання і надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюється в паперовій формі; розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі; суд вручає судові рішення у паперовій формі.

Тож, керуючись статтями 174-177,178-180,184-187,247,258-261,274-279,287-288,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача про проведення судового засідання 26 березня 2018 року в режимі відеоконференції - залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , про перегляд заочного рішення - задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року, ухваленого по справі №425/1843/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

У задоволенні заяви, в частині призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження, відмовити.

Розглянути справу №425/1843/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) позивача і відповідача, за наявними у справі матеріалами до 26 травня 2018 року.

Встановити відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) днів (від дня вручення йому копії цієї ухвали та копії позову з додатками), протягом якого він має право подати до Рубіжанського міського суду Луганської області відзив на позов.

Роз`яснити відповідачу, що якщо він подає відзив на позов, то він повинен одразу подати докази, що його підтверджують. Якщо доказ не може бути поданий, відповідач повинен зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано разом з відзивом; докази, які підтверджують, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказу.

Роз`яснити відповідачу, що копію відзиву на позов та копії всіх доданих до відзиву доказів, що подаються до суду, він зобов`язаний заздалегідь надіслати або надати позивачу, а суду, разом із відзивом на позов та доданими до нього доказами, документи, що підтверджують надіслання (надання) копії відзиву, з копіями доказів, позивачу.

Роз`яснити відповідачу, що суд не бере до уваги докази, що подані відповідачем до суду, у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій позивачу, крім випадку, якщо такі докази є у позивача або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі або є публічно доступними.

Роз`яснити позивачу і відповідачу, що у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановити позивачу строк у 5 (п`ять) днів, з дня отримання ним відзиву на позов, протягом якого він має право подати до Рубіжанського міського суду Луганської області відповідь на відзив та докази, що його підтверджують.

Роз`яснити позивачу, що у випадку подання ним відповіді на відзив, до подання її до суду, він зобов`язаний заздалегідь направити відповідачу копію відповіді на відзив та копії всіх доказів, що до неї додаються, а суду, разом із відповіддю на відзив та доданими до неї доказами, документи, що підтверджують надіслання (надання) копії відповіді, з копіями доказів, відповідачу.

Встановити відповідачу строк у 5 (п`ять) днів, з дня отримання ним відповіді на відзив, протягом якого він має право подати до Рубіжанського міського суду Луганської області заперечення на відповідь та докази, що їх підтверджують.

Роз`яснити відповідачу, що у випадку подання ним заперечення на відповідь, до подання їх до суду, він зобов`язаний заздалегідь направити позивачу копію заперечень та копії всіх доказів, що до них додаються, а суду, разом із запереченням на відповідь та доданими до них доказами, документи, що підтверджують надіслання (надання) копії заперечень, з копіями доказів, позивачу.

Повідомити позивача та відповідача про постановлення цієї ухвали шляхом надіслання на їх поштову адресу копії цієї ухвали.

Повідомити учасників справи про те, що вони мають право отримати інформацію щодо справи, яка розглядається на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України: http://court.gov.ua/fair/ .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя - Д.С. Коваленко»

3.

«РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 року Провадження №2-п/425/3/18

Справа №425/1843/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 129793 гривні 90 копійок за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка складається з наступного: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок заборгованість по комісії; 1000 гривень штраф.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року, вказані позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка утворилась станом на 10 травня 2016 року, у розмірі 128793 гривні 90 копійок, з яких: 92172 гривні 42 копійки заборгованість по кредиту; 20455 гривень 80 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок заборгованість по комісіям та судові витрати.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 березня 2018 року, заяву ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , про перегляд заочного рішення було задоволено: заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року, ухвалене по справі №425/1843/16-ц - скасовано, а справу призначено для розгляду по суті.

При цьому, судом враховано надані її представником документи про зміну ОСОБА_10 свого прізвища з " ОСОБА_3 " на "Рекова" у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Тому тут і надалі, суд виходить із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією й тією ж особою.

Позиції учасників справи.

Аргументи позивача. У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» уклало кредитний договір з ОСОБА_10 , зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту у розмірі 92269 гривень 94 копійки. Але відповідач свої зобов`язання по його поверненню, сплаті процентів за його користування та комісійної винагороди, у строки та порядку встановленому договором, не виконав. Через це, а також у зв`язку із затримкою відповідачем сплати частини кредиту та процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, у банка виникло право вимагати у відповідача повернення кредиту у розмірі 92172 гривні 42 копійки, сплати процентів за його користування у розмірі 20455 гривень 80 копійок, та комісії у розмірі 16165 гривень 68 копійок, у достроковому порядку. До того ж, з урахуванням сплати неуйстойки у вигляді штрафу у розмірі 1000 гривень, у зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту. Наведені обставини, позивач вважав такими, що підтверджуються наданими ним доказами.

Аргументи відповідача. Ні факт видачі кредитних коштів у розмірі та порядку, що передбачені умовами кредитного договору, ні факт наявності у нього боргу у заявленому позивачем розмірі, відповідач не визнав, як і виникнення у позивача права вимоги боргу у достроковому порядку. Позаяк докази, що надані позивачем у якості обгрунтування заявлених вимог, є не належними.

Оцінка суду щодо фактів.

Дев`ятого квітня 2014 року, ОСОБА_1 подала і підписала анкету-заяву на отримання кредиту до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", якою, окрім видачі їй кредиту у розмірі 92269 гривень 94 копійки на 60 місяців, своїм підписом підтвердила, що повністю розуміє, що у разі неможливості здійснення нею платежів чи виконання будь-якої з вимог банку, що вказана в кредитному договорі, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, комісій та інших платежів, передбачених договором (а.с.8,9-10,16-17,18,19).

Того ж дня, на підставі зазначеної заяви, ОСОБА_11 та публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» уклали кредитний договір № 500933980, що складається з Розділу №1 Базові умови кредитування, Розділу №2 Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк" та додатку №1 до кредитного договору від 09 квітня 2014 року (а.с.4-7), які згідно пункту 1 Розділу №1 нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ - "Договір".

Згідно з пунктом 2 Розділу №1 вказаного Договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту 92269 гривень 94 копійки; процентна ставка за користування кредитом - 15,99% річних; тип процентної ставки фіксована; дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 10 квітня 2019 року; умови використання та порядок надання кредиту - кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500358725 від 03 квітня 2013 року, на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, суми грошових коштів в розмірі 92269 гривень 94 копійки. А днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в цьому пункті (а.с.4-7).

Разом з цим, для виконання позичальником умов договору, відповідно до пункту 2.6. Розділу №1 Договору сторони визначили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах, в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною (а.с.4-7).

І, з огляду на зміст графіку платежів, який є Додатком №1 до Договору, повернення позичальником кредиту, процентів за його користування та комісійної винагороди, дійсно повинно відбуватись щомісячно (кожного десятого числа, починаючи з 10 травня 2014 року по 10 квітня 2019 року включно) у розмірі 2916 гривень 91 копійка (а за останній місяць - 2916 гривень 54 копійки), що включає в себе щомісячний платіж з повернення частини кредиту, процентів за користування кредитом, розмір яких змінюється в межах загальної щомісячної суми, а також фіксований платіж у вигляді комісійної винагороди у розмірі 673 гривні 57 копійок (а.с.4-7).

При цьому, з огляду на зміст пункту 2.5. Розділу №1 того ж Договору, зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим Договором, тобто зарахування вказаних вище платежів, повинно відбуватись на рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк» , МФО 300346 (а.с.4-7).

Що узгоджується з пунктом 6 Розділу №2 Договору за яким, повернення кредиту, сплата процентів за його користування та/або сум комісійної винагороди здійснюється шляхом внесення позичальником належних до сплати сум грошових коштів готівкою через касу банку чи каси його структурних підрозділів на рахунок та/або шляхом безготівкового перерахування відповідних сум грошових коштів на рахунок. Днем повернення кредиту (чи його частини) та/або сплати процентів за його користування та/чи інших платежів за цим договором вважається день зарахування коштів на рахунок (а.с.4-7).

Отже, сторони Договору, визначили спосіб виконання зобов`язань за цим Договором як для банку так і для позичальника. Зокрема, Банк повинен виконати свій обов`язок з видачі кредиту шляхом перерахування 92269 гривень 94 копійки на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк». При цьому днем виконання обов`язку з надання кредиту є день списання грошових коштів саме з цього рахунку. А позичальник, повинен виконувати свій обов`язок з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісійної винагороди шляхом сплати щомісячного платежу (кожного десятого числа, починаючи з 10 травня 2014 року по 10 квітня 2019 року включно) у розмірі 2916 гривень 91 копійка (а за останній місяць - 2916 гривень 54 копійки), готівкою через касу банку чи каси його структурних підрозділів на рахунок №№ НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк» та/або шляхом безготівкового перерахування відповідних сум грошових коштів на цей же рахунок. При цьому днем повернення кредиту (чи його частини) та/або сплати процентів за його користування та/чи інших платежів за цим договором вважається день зарахування коштів саме на цей, вказаний, рахунок.

Разом з цим суд відзначає, що згідно з пунктом 15 Розділу №2 Договору, банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за договором, у випадку прострочення більш ніж за один місяць терміну сплати обов`язкового платежу за кредитом (а.с.4-7).

Також суд враховує, що відповідно до пункту 4 Розділу №1 та пункту 13 Розділу №2 Договору, позичальник взяв на себе обов`язок у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. А у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу (а.с.4-7).

А пунктом 17 Розділу №2 Договору сторони передбачили, що погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені проценти та/або комісії (за їх наявності); прострочена сума кредиту (за її наявності); штраф за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісій (за їх наявності); строкові проценти та/або комісій (за їх наявності); строкове повернення кредиту; дострокове повернення кредиту (а.с.4-7).

Поряд з цим судом встановлено, що 22 квітня 2015 року, ОСОБА_11 , у зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінила прізвище на Рекова (а.с.80).

Оцінка суду змісту відносин сторін.

Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач отримувачем вказаної послуги, та в межах яких виник спір щодо наявності у позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, права вимагати повернення відповідачем, як боржником, кредиту, сплати процентів за його користування та комісійної винагороди, при цьому у достроковому порядку, а також неустойки.

Також суд відзначає, що особливістю кредитних правовідносин є те, що зобов`язання у таких відносинах є подвійним. З однієї сторони, у зобов`язанні з видачі кредитних коштів, кредитором є позичальник, в частині права вимагати видачі кредиту на умовах, передбачених договором, а боржником є банк, в частині виконання обов`язку з видачі кредиту на умовах, передбачених договором. З іншої сторони, у зобов`язанні з повернення виданих кредитних коштів, кредитором є банк, в частині права вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування та комісійної винагороди, якщо такі передбачені умовами договору, а боржником є позичальник, в частині виконання обов`язку з повернення вказаних платежів.

Відтак, право вимоги банку як кредитора, тобто право вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування та комісійної винагороди, а також штрафу, якщо такі передбачені умовами договору, не може виникнути раніше виконання ним свого обов`язку з видачі кредиту на умовах, передбачених договором.

Оцінка суду щодо права.

Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.

Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором.

Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач та відповідач 09 квітня 2014 року уклали саме договір про надання кредиту. При цьому банк, взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_12 кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки шляхом безготівкового перерахування цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.4-7).

З огляду на положення частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а також інших актів цивільного законодавства.

Відтак, свій обов`язок з видачі кредиту, банк повинен був виконати саме у спосіб, передбачений договором, зокрема надати ОСОБА_12 кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки шляхом безготівкового перерахування цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», тобто здійснити внутрішньобанківську операцію.

В силу положень частини 3 статті Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

А згідно з частиною 3 статті 6 названого закону, порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності саме в банках, встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Так, на момент укладення позивачем та відповідачем договору, пунктом 1.4. Глави 1 Розділу І "Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27 грудня 2007 року було передбачено, що банк здійснює кредитні операції відповідно до вимог законодавства України і відображає в бухгалтерському обліку за відповідними рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 918/9517.

При цьому, згідно з пунктами 4 та 5 "Положення про організацію операційної діяльностів банках України", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин): підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку були первинні документи (пункт 4.2.); первинні документи мали бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3.); і саме меморіальні документи застосовувались банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку (пункт 4.6.); інформація, що міститься в первинних документах, систематизувалась в регістрах синтетичного та аналітичного обліку (пункт 5.1.); особові рахунки вважались регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня (пункт 5.4.); а виписки з особових рахунків клієнтів були підтвердженням виконаних за день операцій і призначались для видачі або відсилання клієнту (пункт 5.6.).

Таким чином, і на виконання принципу змагальності у цивільному судочинстві, що унормований пунктом 4 частиною 3 статті 2, частиною 3 і 4 статті 12 та розкритий частково у статтях 81 та 82 ЦПК України, які суд застосовує, саме позивач повинен довести суду належними, достовірними та допустими доказами той факт, що він виконав свій обов`язок з надання ОСОБА_12 кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки шляхом безготівкового перерахування цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк».

І, з огляду на вказані нормативно-правові положення Національного банку України, такими доказами могли б бути або меморіальні документи щодо перерахування цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , оформлені банком відповідно до пунктів 4.10. або 4.11. названого вище положення (вимоги до обов`язкових реквізитів будь-яких первинних документів), або ж виписка по рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк».

Однак банком не надано суду не тільки жодного з цих доказів, а й будь-яких інших належних, достовірних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт виконання свого обов`язку банком у передбаченому договором розмірі та спосіб (а.с.1-105).

Суд врахував, що йому було надано виписку по особовим рахункам на 1 аркуші, але її зміст не містить відомостей, які могли б підтвердити зарахування 92269 гривень 94 копійки на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.12). Отже, наданий суду доказ, для доведення факту виконання банком свого обов`язку є неналежним.

Те саме стосується і розрахунку заборгованості за кредитом на 1 аркушу, що поданий банком суду (а.с.11), оскільки з цих же мотивів, і цей доказ не є належним.

При цьому суд врахував, що ОСОБА_11 , обставину надання їй кредиту у сумі 92269 гривень 94 копійки шляхом безготівкового перерахування всіх цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», не визнає. А наявність підстав, які б в силу статті 82 ЦПК України, звільняли позивача від виконання його обов`язку щодо доведення такої обставини, ним не доведено.

Положення частини 3 та 4 статті 12 ЦПК України прямо передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

Банк, отримав копію заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення із запереченнями щодо відсутності доказів видачі кредиту у відповідності до умов договору, 20 березня 2018 року (а.с.103), а розгляд справи відбувся 25 травня 2018 року. Тобто, позивач мав достатньо часу аби подати докази існування вказаної обставини, але без надання суду будь-яких причин неможливості подання доказів, не подав їх.

Тож, з огляду на недоведеність банком факту видачі кредиту у розмірі 92269 гривень 94 копійки шляхом безготівкового перерахування всіх цих коштів на рахунок № НОМЕР_2 , суд виходить із того, що позивач не зміг довести цей факт, а ризик, що пов`язаний із невчиненням такої дії, як подання суду доказів цієї обставини, взяв на себе.

Тому суд констатує, що за відсутності доказів виконання банком свого обов`язку з видачі кредитних коштів, суд не може погодитись із тим, що у нього в принципі виникло хоча б якесь право вимоги повернення коштів у вигляді кредиту у розмірі 92269 гривень 94 копійки, сплати процентів за його користування, а також комісійної винагороди. Оскільки у цьому випадку, не можливо встановити дату і обсяг виникнення права вимагати повернення того, що не було надано, та співставити їх із заявленими вимогами позову.

А недоведеність факту видачі кредитних коштів, особливо їх об`єм, являється окремою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову повністю. Тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується самої вимоги, яку позивач просить задовольнити, зокрема стягнути: кредит - 92172 гривні 42 копійки; проценти за користування цими коштами - 20455 гривень 80 копійок; комісійна винагорода - 16165 гривень 68 копійок; та штраф - 1000 гривень, то тут суд виходить з наступного.

У договорі, позичач та відповідач домовились про те, що останній, як позичальник, повинен виконувати свій обов`язок з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісійної винагороди шляхом сплати щомісячного платежу (кожного десятого числа, починаючи з 10 травня 2014 року по 10 квітня 2019 року включно) у розмірі 2916 гривень 91 копійка (а за останній місяць - 2916 гривень 54 копійки), готівкою через касу банку чи каси його структурних підрозділів на рахунок №№ НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк» та/або шляхом безготівкового перерахування відповідних сум грошових коштів на цей же рахунок. При цьому днем повернення кредиту (чи його частини) та/або сплати процентів за його користування та/чи інших платежів за цим договором вважається день зарахування коштів саме на цей, вказаний, рахунок (а.с.4-7).

Як вже вказувалось, в силу положень частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Тому, для того аби суд міг оцінити обгрунтованість і правильність заявленої банком вимоги, останній повинен був надати суду докази не виконання або ж часткового виконання свого обов`язку відповідачем, як позичальником.

А з огляду на означені умови договору та вже вказані нормативно-правові акти, що регулюють діяльність банку, позивач повинен був надати суду первинні документи щодо зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк» або виписку по цьому рахунку аби суд міг встановити дату, час та розмір грошових коштів, сплачених або взагалі не сплачених саме на рахунок № НОМЕР_3 . Оскільки позивач та відповідач у договорі передбачали, що днем повернення кредиту (чи його частини) та/або сплати процентів за його користування та/чи інших платежів за цим договором вважається день зарахування коштів саме на цей, вказаний, рахунок (а.с.4-7).

Однак, банком не надано суду не тільки жодного з цих доказів, а й будь-яких інших належних, достовірних та допустимих доказів, які могли б підтвердити факт не виконання або часткового виконання свого обов`язку відповідачем у передбаченому договором час, розмірі та спосіб (а.с.1-105).

Суд врахував, що йому було надано виписку по особовим рахункам на 1 аркуші, але її зміст не містить відомостей, які могли б стосуватись саме рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.12). Тобто вказаний доказ, для доведення факту порушення відповідачем свого обов`язку є неналежним.

Те саме стосується і розрахунку заборгованості за кредитом на 1 аркушу, що поданий банком суду (а.с.11), оскільки з цих же мотивів, і цей доказ не є належним.

При цьому суд врахував, що ОСОБА_11 розрахунок, здійснений банком не визнає. А наявність підстав, які б в силу статті 82 ЦПК України, звільняли позивача від виконання його обов`язку щодо доведення факту порушення відповідачем свого обов`язку, ним не доведено.

Також суд не може не відзначити, що доданий до позову розрахунок заборгованості, хоча і містить нічим не підтверджені відомості про дату та розмір коштів, можливо сплачених відповідачем, навіть сам по собі, він суперечить черговості погашення боргу, що був визначений позивачем та відповідачем у договорі (пункт 17 Розділу 2). При цьому, відомості про розмір та дати сплат грошових коштів не відповідають відомостям, що містяться у наданій суду виписці по рахункам (а.с.12), яка тим не менш, не містить відомостей про дати та розмір сплачених коштів саме по рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», та який сторони договору домовились використовувати для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості.

За таких обставин, та з огляду на відсутність у суду належних, достовірних та допустимих доказів кількості, розміру та дат уплати відповідачем грошових коштів на рахунок № НОМЕР_3 , суд сприймає розрахунок позивача виключно, як нічим не підтверджене одностороннє припущення про наявність і стан боргу відповідача перед позивачем, а також припущення про те, що заявлена сума боргу може бути стягнута у достроковому порядку.

Але, в силу положень частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Тож з огляду на все вище викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

В силу положень статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Отже, керуючись статтями 2,12,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04 червня 2018 року.

Суддя - Д.С. Коваленко»

4. «Справа № 425/1843/16-ц

Провадження № 22ц/782/662/18

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

12 вересня 2018 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коротенка Є.В.,

суддів: Луганської В.М., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В провадженні Апеляційного суду Луганської області знаходиться апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» 01.06.2016 року звернулося до Рубіжанського міського суду Лугансбкої області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року.

Відповідно до Договору факторингу № 1, укладеного 21.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Фактор), Фактор (ТОВ «Кредитні ініціативи») передав грошові кошти в ропорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт відступив Факторові свої права грошової вимоги до (крім інших) боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року.

Згідно із ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У відповідності до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

При цьому частиною 1 статті 1084 ЦК України встановлено, що якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Згідно ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи ту обставину, що відповідно до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року, колегія суддів вважає за необхідне допустити Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35326253) до участі у справі в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Керуючись ст.ст. 55, 260, 261, 390 ЦПК України,

у х в а л и в:

Залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35326253) до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Копію цієї ухвали направити відповідачу.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Є.В.Коротенко

Судді: В.А. Коновалова, В.М. Луганська»

5. «Справа № 425/1843/16-ц

Провадження № 22-ц/810/127/18

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В., суддів: Назарової М.В., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача Касьяненко Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Албфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09.04.2014 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50093380 , відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 92269,94 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування ним на умовах та в строки, визначені договором та Додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Датою остаточного повернення кредиту визначено сторонами -10.04.2019 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання за договором кредиту в строки, визначені договором, з метою досудового врегулювання спору, боржнику була направлена вимога про дострокове погашення кредиту за договором, яка не була виконана.

Відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 10.05.2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 129793,90 грн., з яких:

92172,42 грн. - борг за кредитом,

20455,80 грн.- борг по процентам,

16165,68 грн. - борг по комісії,

1000 грн. - штраф.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за зазначеним договором.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 серпня 2016 року у позов ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 128793 грн.90 коп. У задоволенні вимог щодо штрафу було відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з таким рішення відповідач подала заяву про перегляд вказаного заочного рішення, в якій вказала, що позивачем не надано належних доказів щодо нарахування заборгованості по договору кредиту. Також надала копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якої її прізвище змінилось з ОСОБА_3 на ОСОБА_13 .

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було задоволено та скасоване рішення від 04 серпня 2016 року.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Альфа-банк» звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором, а саме виписки з особового рахунку відповідача та вимоги про усунення порушень та докази її відправки позичальнику. Також банк вказав, що відповідач після укладення договору виконувала його умови, до моменту припинення сплати кредиту та відсотків за його користування, а тому визнала факт укладення договору кредиту. Крім того, сам договір нею не оспорений, в судовому порядку не визнаний недійсним, а тому має виконуватись належним чином останньою. Таким чином, банківська установа вважає, що рішення судом ухвалено з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, що мають значення для справи.

ПАТ «Альфа-Банк» надало суду апеляційної інстанції виписки по особовим рахункам позичальника та копію кредитної справи останньої.

Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в якості правонаступника ПАТ «Альфа-Банк».

Сторони справи повідомлені належним чином про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про врученя поштового відправлення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та надані в апеляційному суді докази скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк»» такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання позивачем свого обов`язку щодо надання коштів кредиту, які відповідно до умов договору повинні перераховуватись шляхом безготівкового перерахування їх на рахунок, що відкриті у ПАТ «Альфа-Банк». Суд дійшов такого висновку на підставі «Положення про організацію операційної діяльності банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, відповідно до вимог якої підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку були первинні документи. Такими первинними документами відповідно до п. 4.3. цього Положення є меморіальні документи, які застосовувались банками (на час укладення договору кредиту) для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками. Також суд зазначив, що такими доказами можуть бути і виписка по рахунку № НОМЕР_2 ,що відкрити й у ПАТ «Альфа-Банк».

Крім того, судом вказано, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо невиконання позичальником свого обов`язку щодо погашення кредиту та відсотків за його користування у строки, розмірі та спосіб, передбачені договором кредиту.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок суду першої інстанції поспішним та помилковим, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини, які виникли на підставі укладеного кредитного договору .

09 квітня 2014 року ПАТ "Альфа-Банк»" та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 500933980 відповідно до якого банк видав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів в розмірі 92269,94 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором №500358725 від 03.04.2013 року. Термін користування кредитом встановлено 60 місяців, датою остаточного повернення кредиту сторони погодили дату- 10.04.2019 року. Позичальник зобов`язався сплачувати 15.99% за користування кредитом. Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору сторони встановили графік погашення кредиту, який встановлено щомісячно до 10 числа кожного місяця позичальник повинен був сплачувати тіло кредиту та відсотки за його користування шляхом перерахування коштів на рахунок банку у ПАТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 у строки та розмірах, визначених у графіку платежів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надані первинні бухгалтерські документи, оформлені згідно з вимогами зазначеного положення, а саме виписку по особовим рахункам з 09.04.2014 року по 21.06.2016 року, де зазначено номер кредитного договору 3980, з якої вбачається, що відповідач, отримавши повну суму кредиту, погасила заборгованість за кредитним договором № 500358725 від 03.04.2013 року.

З цієї ж виписки вбачається, що відповідач сплачувала кошти в рахунок погашення тіла кредиту -05.05.2014 року у сумі 2000 грн., 26.08.2014 року у сумі 3000 грн. Також надано виписку по особовому рахунку з 09.04.2014 року по 21.06.2016 року № НОМЕР_4 , з якої вбачається перерахування банком на рахунок ОСОБА_2 суми кредитних коштів - 92269,94 грн.

Скаржником також надано дві копії меморіальних ордерів № 36734 від 10.04.2014 року про надання кредиту за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року та ордер № 66161 від 10.04.2014 року про перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03.04.2013 року. Згідно цих меморіальних ордерів одержувачем коштів зазначено- ОСОБА_1 та вказано рахунки № НОМЕР_3 , який відкритий для погашення кредитного договору від 09.04.2014 року; № 8725 рахунок за кредитним договором від 03.04.2013 року.

На підтвердження факту виникнення кредитних правовідносин між сторонами банком надано клопотання позичальника, яке підписано ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що у зв`язку з фінансовими проблемами, остання просила розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 92269,94 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03.04.2013 року.

Банком надано копію договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 500933980 від 09.04.2014 року, відповідно зі змісту якого вбачається, що сторони договору врегулювали п.2.6 кредитного договору і погодили, що повернення кредиту, сплату процентів за його користування та інших платежів здійснюється шляхом повернення кредиту позичальником з 10.11.2014 року щомісячно і у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених договором та графіком платежів, який є Додатком № 1 до договору. Сплата процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частками у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених договором та відповідно до графіку платежів.

Відповідно до копії Анкети-заяви відповідач у справі своїм підписом та проставленням дати - 09.04.2014 року засвідчила про те, що ознайомлена з умовами надання кредиту та згодна з ними, також в цій заяві надала згоду на відкриття поточного (карткового) рахунку ПАТ «Альфа-Банк».

Про те, що відповідач отримав суму кредиту вказану у позовній заяві підтверджено вищевказаною випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 , та підтверджує, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав грошові кошти з рахунку. Зазначені вище обставини, підтверджують, що між сторонами було укладено кредитний договір.

Таким чином, у суду на підставі наданих позивачем доказів не виникло сумнівів щодо виникнення між сторонами кредитних правовідносин, договір кредиту в судовому порядку не визнаний не дійсним, а тому підлягає виконанню усіма сторонами.

Враховуючи доведеність виконання свого обов`язку банком щодо перерахування суми кредиту позичальнику, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню частково.

Відповідно до виписки по рахунку відповідача вбачається, що вона не виконала своє зобов`язання за кредитним договором від 09.04.2014 року у строки, розмірі та на умовах передбачених умовами договору та Додатку до нього.

Таким чином, відповідачкою порушено зобов`язання, що відповідно до ст.610 ЦК України є його неналежним виконанням.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за основним боргом складає 92172,42 грн. - борг за кредитом, 20455,80 грн.- борг по процентам, 16165,68 грн. - борг по комісії.

Колегія суддів вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Банк в позові також просив стягнути з відповідачки штраф у розмірі 1000 грн., оскільки умовами договору, а саме п.4 розділу 1 кредитного договору та в розділі 2 п.13 кредитного договору встановлено, що в разі повного або часткового прострочення повернення кредиту або сплати процентів за користування ним, позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у сумі 50 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох днів. Також додатково встановлено, що якщо прострочення платежу триває більше п`яти днів, то позичальник сплачує 150 грн.за кожний випадок прострочення платежу. На підставі цього, банк нарахував відповідачу суму 1000 грн. неустойки та просив її стягнути.

Розглянувши дану вимогу, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, оскільки кредитні правовідносини виникли під час дії ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст.2 цього Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафу на основну суму заборгованості за зобов`язаннями з кредитних договорів з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція.

Згідно інформації, наданої Управлінням ДМС України в Луганській області вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована з 07.06.1999 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ № 1053-р від 30.10.2014 року місто рубіжне Луганської області відноситься до населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція.

На підставі вищевикладеного, вимога про стягнення штрафу у розмірі 1000 грн. з відповідача не підлягає задоволенню.

Враховуючи думку сторін, перевіривши та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що доводи апеляційної скарги є слушними, у зв`язку з цим суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини по справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі новим рішенням.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України судові витрати понесені та документально підтверджені позивачем слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.ст.374, 376, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ) -задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 травня 2018 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник -Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , п/р НОМЕР_5 в ПАТ «Альфа Банк» , МФО 300346 заборгованість за кредитним договором № 500933980 від 09.04.2014 року у розмірі 128793,90 грн. 00 коп. (сто двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто три гривні та дев`яносто копійок).

У задоволенні вимоги про стягнення штрафу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , п/р НОМЕР_5 в ПАТ «Альфа Банк» , МФО 300346) судовий збір у сумі 2920,40 ( дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень сорок копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 січня 2019 року.

Головуючий: В.В.Кострицький

Судді: М.В. Назарова, Ю.В. Єрмаков».

Апеляційна скарга на ухвалу суду про відновлення втраченого судового провадження може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя У.М. Болдирєва