Провадження №2/523/1121/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р.Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кравцана В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду №16, у місті Одесі у порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить поновити її на роботі за посадою сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія» шляхом скасування наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи» табору «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія»; стягнути з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на її користь заробітну плату у формі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2022 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона працювала сестрою-господинею в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія». Наказом № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи» табору «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія» її було звільнено 22 серпня 2022 року, керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», статтею 24 Закону України «Про відпустки», наказом виконуючого обов`язки генерального директора ДП «УДЦ «Молода гвардія» від 10.08.2022 року № 39/2022-ОД «Про звільнення працівників ДП «УДЦ «Молода гвардія», пунктом 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України щодо неможливості забезпечення працівників роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов роботодавця внаслідок бойових дій та неможливістю переведення працівників на іншу роботу, статтею 44 Кодексу законів про працю України, частиною четвертою та сьомою статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Позивачка вважає своє звільнення незаконним. Позивачка вказує про те, що 11.08.2022 р. відділом кадрів ДП «УДЦ «Молода гвардія» їй було вручено попередження щодо звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з чим 15.08.2022 р. вона звернулась до Генерального директора ДП «УДЦ «Молода гвардія» із заявою про ознайомлення з матеріалами, які засвідчують факт знищення майна роботодавця та надання відповідних документів. Однак, вимога позивачки про ознайомлення з матеріалами (якими підтверджуються причини звільнення), була проігнорована роботодавцем, та не було надано будь-якої інформації на підтвердження зв`язку «відсутності роботи» саме з «повним знищенням (відсутністю) майна роботодавця / одночасно виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва», в тому числі не було надано таких документів, як: матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт відсутності умов чи знищення майна. Однією із обов`язкових умов застосування п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП, є безпосередній зв`язок повного знищення (відсутності) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця саме з бойовими діями. Попереджаючи 11.08.2022 р. позивачку про її звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, датуючи наказ про звільнення 16-м серпням та фактично звільняючи її 22.08.2022 p., роботодавець повинен був встановити факт проведення бойових дій, хоча м. Одеса, не є територією, на якій ведуться бойові дії. Більш того, території м. Одеси не мають статусу «в тимчасовій окупації» та «оточені (заблоковані)». Позивачка вказує про відсутність безпосереднього зв`язку між повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця саме з бойовими діями, а, відтак - про відсутність підстав для звільнення її за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, враховуючи, що роботодавцем навіть не було обґрунтовано (не надано документів) будь-яких інших причин такого «знищення» чи «відсутності». Також, позивачка вказує про те, що їй не було доведено до відома підсумки консультацій роботодавця з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, які є обов`язковими під час масового звільнення в силу ст. 49-2 КЗпП. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав з цим позовом.

Позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили суд задовольнити позов у повному обсязі, представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.25-26) в якому зазначив про те, що позовні вимоги є недоказаними та необґрунтованими. Представник відповідача зазначає про те, що у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, ДП «УДЦ «Молода гвардія» не функціонував для організації проживання та навчання дітей, 31.05.2022 підприємством закриті та передані під охорону приміщення ДП «УДЦ «Молода Гвардія», у зв`язку з цим , відсутні організаційні та технічні умови для роботи на підприємстві та саме це стало підставою для звільнення працівників за неможливості забезпечити їх роботою. Окрім того, представник відповідача посилається на те, що на території міста Одеси не відбуваються прямі сухопутні бойові дії із військами Російської Федерації. Однак, місто та наближені райони неодноразово піддавались бомбардуванням. Для забезпечення оборони міста військовими підрозділами України були заміновані пляжі та на узбережжі моря розташовані оборонні споруди, військова техніка та самі військові. Приміщення середньої загальноосвітньої школи розміщені безпосередньо в пляжній зоні міста Одеси, тому перебування там працівників підприємства є небезпечним для їх життя та здоров`я.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Наказом № 32-к від 05.03.2018р. ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія» (а.с.7-17).

Наказом генерального директора №36/2022-ОД від 27.05.2022р. у зв`язку з призупиненням роботи ДП «УДЦ «Молода гвардія» через введення в Україні воєнного стану, було оголошено простій й зупинено на період з 01.06.2022р. по 22.08.2022р. роботу дитячого центру. Працівників під час простою було звільнено від обов`язку бути присутніми на робочих місцях з установленням оплати в розмірі 2/3 окладу (а.с.93-94).

Наказом №39/2022-Од від 10.08.2022р., на підставі частини четвертої та сьомої статті 49-2 КЗпП України, було попереджено працівників господарської служби школи, у тому числі і ОСОБА_2 , про наступне звільнення (а.с.98-99).

Наказом №115-к/тр від 16.08.2022р. ОСОБА_2 була звільнена з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія» з 22.08.2022р., на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України (а.с.101-102).

Копію наказу №115-к/тр від 16.08.2022р. ОСОБА_2 отримала на руки 22.08.2022р., тобто у день звільнення, що не оспорюється сторонами у справі.

З позовною заявою про поновлення на роботі ОСОБА_2 звернулась до суду 21.09.2022р., що підтверджується штампом на конверті про відправку позовної заяви до суду, тобто у строки, передбачені ст.233 КЗпП.

Згідно затвердженої штатної чисельності, станом на 2022р. у ДП «УДЦ «Молода гвардія» кількість працюючих осіб склала 506 осіб.

На заперечення проти пред`явлених позовних вимог відповідачем суду були представлені такі докази: копію інформаційних повідомлень про зупинення економічної діяльності підприємства за ІІ-ІV квартал 2022р.; акт прийому під охорону будівель і складських приміщень ДП «УДЦ Молода гвардія» від 31.05.2022р., з якого вбачається, що приміщення середньої загальноосвітньої школи, табору «Прибережний», медично-санітарної частини, кіноконцертного комплексу, будинку творчості, складів №1,№2, відділу матеріально-технічного забезпечення, ангару закрити та опечатані; копія наказу №36/2022-ОД від 27.05.2022р. про оголошення простою і зупинення діяльності з 01.06.2022р. по 22.08.2022р.; копія наказу №27.1./2022-ОД від 28.02.2022р. «Про організацію харчування та проживання».

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.233 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Роботодавець може розірвати трудовий договір на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина четверта ст. 41 КЗпП). Про таке звільнення працівника потрібно персонально попередити не пізніше ніж за 10 календарних днів (частина сьома ст. 49-2 КЗпП).

Враховуючи зміст вказаних вище норм, послідовне та логічне їх тлумачення, дають підстави стверджувати, що обов`язковою умовою для звільнення за цією підставою (п.6 ч.1 ст.41 КЗпП) має бути обґрунтована неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Доказами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця.

При цьому законність звільнення за пунктом 6 частини першої статті 41 КЗпП обумовлюється доведеністю одночасно двох фактів, а саме, знищення (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця, та наявність бойових дій.

Заперечуючи проти позовних вимог з боку відповідача суду надані документи, які дійсно вказують на погіршення функціонування діяльності ДП «УДЦ «Молода гвардія», що було викликано введенням воєнного стану на території України з 24.02.2022р. Такі обставини свідчать про зміну в організації виробництва і праці ДП «УДЦ «Молода гвардія».

Натомість представлені відповідачем по справі докази не підтверджує факту знищення (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна ДП «УДЦ «Молода гвардія». Відсутність проведення прямих бойових дій на території Одеси та Одеської області, як станом на час звільнення позивачки та і на час розгляду даної справи є загальновідомим фактом, та не потребує доказуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача були відсутні достатні правові підстави для звільнення ОСОБА_2 із займаної нею посади сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія», а виданий наказ №115-к/тр від 16.08.2022р. є незаконним та підлягає скасуванню.

За приписами частини першої та другої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, шляхом поновлення її на роботі, зокрема на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

В силу пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Крім задоволення позовних вимог про поновлення на роботі також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2022р. (день звільнення) по день ухвалення судом рішення суду, а саме 25.01.2023р. в розмірі 21 884,80грн.

Стягуючи вказану вище суму суд виходить з наступного розрахунку, визначеному Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100) - які потрібні для обчислення сум відпускних, відряджень, вихідної допомоги тощо.

Згідно представлених з боку позивача відомостей за останні два місяці, що передували її звільненню вона отримала заробітну плату за червень 2022р. 4 201,54грн., липень 2022р. 4 201,54 грн. Таке підтверджується довідкою про доходи від 31.08.2022р. У червні та липні 2022р. було 43 робочих дня (а.с.34).

Розмір середньоденного заробітку склав 195,40 грн. (8 403,08грн. : 43).

Кількість робочих днів за період з 22.08.2022р. по 25.01.2023р. склало 112 днів. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід розраховувати шляхом множення кількості робочих днів (112) на суму середньоденного заробітку (195,40грн.), що складає 21 884,80грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути несплачений судовий збір в розмірі 1984,80грн., як за дві вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268,279,430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» (ЄДРПОУ 33636307, зареєстроване місце проживання за адресою: вул. Миколаївська дорога, буд.172, м.Одеса) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» №115/к/тр від 16.08.2022р. в частині звільнення ОСОБА_2 з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

Поновити з часу звільнення ОСОБА_2 на роботі на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибрежнй» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

Стягнути з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2022р. по 25.01.2023р. в розмірі 21 884 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривень 80 копійок, утримавши та перерахувавши ЄСВ та військовий збір.

Стягнути з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на користь держави судові витрати в розмірі 1 984,80грн.

В частині поновлення на роботі допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.01.2023 року.

Суддя: