Номер провадження: 22-ц/813/3594/23
Справа № 519/654/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 632,24 грн. Позовна заява мотивована там, що 11.06.2019 року відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», шляхом підписання анкети-заяви, на підставі якої останній було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови кредитування: вищенаведена процентна ставка, порядок їх нарахування, сплата неустойки за порушення виконання зобов`язань та інші важливі правові аспекти наведені в паспорті споживчого кредиту та доведені до відома відповідача, про що свідчить її підпис в паспорті споживчого кредиту.

Отримавши кредитний ліміт, відповідачка користувалася грішми банку, знімала та поповнювала карту, здійснювала різні покупки, однак вподальшому почала порушувати умови договору, внаслідок чого станом на 26.03.2021 року в неї утворилася заборгованість, яка складає 20 632,24 грн., та складається з тіла кредиту (фактично отриманого та неповернутого кредитного ліміту) у розмірі 17 345,88 грн та відсотків, встановлених паспортом споживчого кредиту у розмірі 3 286,36 грн.

Оскільки в добровільному порядку відповідачка борг не повертає, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість у розмірі 17 345, 88 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 911 грн. 34 коп.

Задовольняючи позов частково, та стягуючи з відповідачки на користь позивача 17 345, 88 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності вимог у цій частині, а відмовляючи у стягненні відсотків, суд виходив з того, що наданий суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача, а підписана відповідачем анкета-заява не містить умов про сплату відповідачем відсотків, тому доводи позивача про узгодження з відповідачем процентної ставки у розмірі 44,40% річних є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд не надав оцінку всім зібраним по справі доказам, зокрема підписаному відповідачем паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому споживача повідомлено про усі обговорені з ним умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки та порядок їх нарахування, а також наслідки прострочення зобов`язань. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, позивач вважає що сторони узгодили розмір та порядок нарахування процентної ставки, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними. Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував висновків ВС у справі № 284/157/20 у подібних правовідносинах, відповідно яких ВС вказав, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Окрім того, апелянт зазначає, що навіть, якщо, суд прийшов до висновку, що сторонами не було погоджено розмір і порядок нарахування договірних відсотків, то він мав би стягнути відсотки, встановлені законом, відповідно ст..1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки наведеного суд не врахував, апелянтом подано апеляційну скаргу.

Таким чином, рішення переглядається апеляційним судом лише в частині відмови у стягненні відсотків у розмірі 3 286,36 грн. В іншій частині рішення, зокрема про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 17 345, 88 грн. не оскаржується, тому апеляційним судом його правильність не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення,ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 11.06.2019 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.06).

На підставі цієї анкети-заяви відповідачці було встановлено грошовий ліміт на кредитну картку, якою вона, відповідно виписки з рахунку (а.с. 62) користувалася, зокрема знімала кошти з картки та поповнювала її, оплачувала нею товари.

Позивач вказує, що відповідачка порушувала умови зобов`язання, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, в тому числі за відсотками у розмірі 3 286,36 грн.

Розмір процентної ставки 3,7% в місяць (44,4% річних) наведений у паспорті споживчого кредиту, який відповідачка підписала, а отже, на думку позивача, з урахуванням висновків ВС у справі № 284/157/20 - паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною кредитного договору, в якому сторони узгодили ставку договірних відсотків.

Однак, колегія суддів не погоджується з наведеними доводами позивача, з урахуванням наступного.

Питання чи є паспорт споживчого кредиту невід`ємною складовою частиною кредитного договору, з огляду на його підписання споживачем, винесено Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на Об`єднану палату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що Верховним Судом у складі колегії суддів Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду сформульовано неоднакову практику у подібних правовідносинах.

Так, в одному випадку, у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20), у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19) Верховний Суд, дійшов висновку, що слід розцінювати паспорт споживчого кредиту як невід`ємну складову частину спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом; а в інших випадках, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) як пропозицію укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.

Оскільки наведена судова практика містить протилежні висновки, 23 травня 2022 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду у справі № 393/126/20 дійшов наступних висновків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність вимог в частині стягнення процентів, встановлених паспортом споживчого кредиту.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що кредити, які надаються банками у межах банківського кредитування, не можуть бути безпроцентними, та у разі не доведення встановленого договором розміру процентів, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Так, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно розрахунку Банку, останній просив стянути проценти за період з 11.06.2019 року по 24.03.2021 року.

Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Національного Банку України, облікова ставка НБУ у період з 11.06.2019 року по 18.07.2019 року складала 17,5%; з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року 17%; з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року 16, 5%; з 25.10.2019 року по 12.12.2019 року -15,5%; з 13.12.2019 року по 30.01.2020 року 13,5%; з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року 11%; з 13.03.2020 року по 23.04.2020 року 10%; з 24.04.2020 року по 11.06.2020 року 8%; з 12.06.2020 року по 04.03.2021 року 6%; з 05.03.2021 року по 24.03.2021 року 6,5%.

Проценти на рівні облікової ставки НБУ розраховуються за формулою: сума боргу х відповідний відсоток облікової ставки НБУ за прострочений період / 365 (кількість днів у році) х кількість календарних днів в простроченому періоді.

1. Так, період з 11.06.2019 року по 18.07.2019 року має 38 календарних днів, а облікова ставка НБУ за цей період складає 17,5%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 17,5% / 365 х 38 = 316 грн.

2. Період з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року має 49 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 17%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 17% / 365 х 49 = 395,86 грн.

3. Період з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року має 49 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 16,5%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 16,5% / 365 х 49 = 384,22 грн.

4. Період з 25.10.2019 року по 12.12.2019 року має 49 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 15,5%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 15,5% / 365 х 49 = 360,93 грн.

5. Період з 13.12.2019 року по 30.01.2020 року має 49 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 13,5%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 13,5% / 365 х 49 = 314,36 грн.

6. Період з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року має 42 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 11%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 11% / 365 х 42 = 219,55 грн.

7. Період з 13.03.2020 року по 23.04.2020 року має 42 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 10%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 10% / 365 х 42 = 199,60 грн.

8. Період з 24.04.2020 року по 11.06.2020 року має 49 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 8%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 8% / 365 х 49 = 186,29 грн.

9. Період з 12.06.2020 року по 04.03.2021 року має 266 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 6%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 6% / 365 х 266 = 758,46 грн.

10. Період з 05.03.2021 року по 24.03.2021 року має 20 календарних днів, а облікова ставка НБУ за вказаний період складає 6,5%. Таким чином: 17345, 88 грн (сума боргу) х 6,5% / 365 х 20 = 61,77 грн.

Отже, з урахуванням наведеної формули, за період з 11.06.2019 року по 24.03.2021 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки, розраховані на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 3 197,04 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивач не надав доказів про строк дії карти, суд позбавлений вирішити питання про стягнення відсотків на підставі 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним лімітом у загальному розмірі 20 542,90 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, в порядку перерозподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 260,92 грн.судового збору за подачу позову до суду, а за подачу апеляційної скарги 528,84 грн, а всього 2 790 грн.

Решта судового збору, сплачена апелянтом за подачу апеляційної скарги може бути повернута йому на підставі відповідної заяви в порядку ЗУ «Про судовий збір», як зайве сплачена.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним лімітом у загальному розмірі - 20 542,90 грн.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подачу позову до суду та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 790 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 24.01.2023 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова