КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3052/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Шоста Київська державна нотаріальна контора та Сьома Київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: Шоста Київська державна нотаріальна контора та Сьома Київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус КМНО Погребняк О.А., Приватний нотаріус КМНО Вепрейчук О.І. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року накладено арешт на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження цього житлового будинку, заборони вчинення будь-яких правочинів щодо розпорядження даним майном, заборони вчинення дій щодо приватизації земельної ділянки, заборони вселення будь-яких осіб.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року вказану ухвалу місцевого суду в частині встановлення заборони на вселення будь-яких осіб до спірного будинку скасовано, у задоволенні цих вимог заяви - відмовлено. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

17 листопада 2021 року від представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Баца К. В. надійшло до суду першої інстанції клопотання про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року. В обґрунтування заяви зазначила наступне: будинок АДРЕСА_1 не є спадковим майном, оскільки був відчужений за життя спадкодавця ОСОБА_7 , та не належить до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_8 . Захід забезпечення позову обмежує права третьої особи, майно, на яке накладено арешт, не є спадковим майном, не належить позивачам за первісним позовом. У зв`язку з вищенаведеним просила суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21.08.2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко С.С., подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказував на те, що судом вирішено питання про арешт майна особи, яка не була учасником цивільного процесу та накладено арешт на майно, що не належало відповідачам.

Зазначає, що позивач звертаючись з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявником не долучено жодного доказу, який би свідчив про вчинення дій, направлених на відчуження будинку по АДРЕСА_1 , а також який би свідчив про потенційну можливість пошкодження чи знищення нерухомого майна.

Також наголошує на тому, що будинок не є спадковим майном, оскільки був відчужений за життя спадкодавця, а вжиті заходи забезпечення позову порушують права скаржника як добросовісного власника спірного майна.

Вважає, що обґрунтування наведене судом першої інстанції про те, що остаточне рішення суду по справі не винесено, не передбачено нормами процесуального законодавства та не є підставою для відмови у заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо спадкового майна - домоволодіння по АДРЕСА_1 та за твердженнями позивача спадкове майно ОСОБА_7 залишилось нерозподіленим та не переоформленим, розгляд справи не завершений, рішення по справі не ухвалено, а тому відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 21.08.2015 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З аналізу статей 149 - 150 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування. В той же час помилковість, незаконність чи безпідставність з точки зору учасника процесу застосування заходів забезпечення позову не є такими обставинами в розумінні передбаченої процесуальним законом процедури скасування забезпечення позову, а лише можуть слугувати підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, для чого чинним законом передбачена процедура апеляційного та касаційного оскарження судового рішення.

Вжиті судом заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Суд лише при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2015 року накладено арешт на домоволодіння (будинок з належною до нього земельною ділянкою), яке розташоване в АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження житлового будинку, заборони вчинення будь-яких правочинів щодо розпорядження даним майном, заборони вчинення дій щодо приватизації земельної ділянки, заборони вселення будь-яких осіб.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року вказану ухвалу місцевого суду в частині встановлення заборони на вселення будь-яких осіб до спірного будинку скасовано, у задоволенні цих вимог заяви - відмовлено. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо спадкового майна - домоволодіння по АДРЕСА_1 та за твердженнями позивача спадкове майно ОСОБА_7 залишилось нерозподіленим та не переоформленим, розгляд справи не завершений, рішення по суті не ухвалено.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Враховуючи, що вказана цивільна справа не розглянута, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і підстави для їх скасування на даний час відсутні, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Посилання апелянта на ту обставину, що суд першої інстанції відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову помилково виходив із того, що таке скасування пов`язане із завершенням розгляду справи, в даному випадку є безпідставними, оскільки умови передбачені ст. 149 ЦПК України продовжують існувати, натомість будь-яких переконливих доказів необхідності скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що забезпечуючи позов, суд не врахував, що відсутній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову і предметом спору, є безпідставними, з огляду на викладене вище обставини.

У даному випадку обставини, що зумовили застосування накладення арешту на спірне нерухоме майно не змінилися, адже такі заходи були вжиті судом з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а з урахуванням того, що розгляд справи не закінчено ухваленням судового рішення суду по суті спору, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Слід зауважити, що вжиті судом заходи про забезпечення позову не обмежують права власника у користуванні належним йому майном.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про скасування заходів забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків в разі скасування заходів забезпечення позову , що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «01» лютого 2023 року.

Головуючий суддя Л. П. Сушко

Судді О. І. Сліпченко

Є. М. Суханова