ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/1296/21

Головуючий у першій інстанції Карпинська Н. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/204/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди (суддя Карпинська Н.М.), ухвалене у м. Городня Чернігівської області о 12.32, повний текст рішення складено 11.10.2022,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди. Позов мотивовано тим, що 16.06.2018 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, водій транспортного засобу ВАЗ 21013 р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Винним у ДТП був визнаний ОСОБА_1 , якого постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у ПАТ «АСК «Омега», позивач звернувся до нього з заявою про виплату страхового відшкодування, проте, страховик відмовив у виплаті, обґрунтовуючи відмову тим, що вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП не має. Посилаючись на ст. ст. 25, 26.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 23 ЦК України просив стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності непрацюючої повнолітньої особи в розмірі 5 736,30 грн, страхове відшкодування, пов`язане із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП та встановленням 3 групи інвалідності в розмірі 44 676 грн, моральну шкоду в розмірі 2 520,62 грн, як 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяної здоров`ю.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь позивача 25 206,13 грн, що включає виплату страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в сумі 2 868,13 грн та виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності в сумі 22 338 грн. Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_1 1 260,31 грн як страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою.

Рішення суду мотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода трапилась через невиконання пішоходом вимог пункту 4,7, 4.14 ПДР, що відображено у постанові по справі № 732/1349/18 Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2018 року. Щодо водія відомості про ймовірне кримінальне правопорушення взагалі до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились, протокол про адміністративне правопорушення не складався, а тому склад адміністративного чи кримінального правопорушення у діях ОСОБА_3 не перевірявся. Норми права у справах про дорожньо-транспортні пригоди не зазначають з достатньою чіткістю межі та спосіб здійснення дискреційних повноважень, наданих органам поліції. Ухвалене формальне рішення у формі висновку від 12.07.2018, затвердженого заступником начальника СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві щодо визначення підстав для складення протоколу щодо пішохода та відсутності підстав для провадження щодо водія, не було таким, яке б могли оскаржити, убезпечивши від свавілля та зловживань. Із вихідних даних, зафіксованих в момент події, та доказів, наданих у розпорядження суду, стверджувати про непереборну силу, було б припущенням, що при доказуванні неприпустимо. Виявлені наслідки у виді ущкодження здоров`я не були пов`язані з умислом особи. І хоча порушення правил були допущені потерпілим свідомо, наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю є грубо необережні. Самим ОСОБА_1 недотримані елементарні вимоги обачливості, була відсутня передбачливість, котру можна вимагати від пересічної людини. Тому необережність ОСОБА_1 у цьому випадку була грубою, а отже відсутні підстави стверджувати про умисел потерпілого для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від обовязку відшкодувати шкоду. Безумовно груба необережність потерпілого, з урахуванням конкретних обставин провадження, сприяла виникненню зумовленої йому джерелом підвищеної небезпеки шкоди. Тому суд, керуючись доказами і правосвідомістю, дійшов висновку, що визначені судом суми до стягнення підлягають зменшенню на половину, тобто до стягнення слід визначити суму 25206,13 гривень, що включає 2868,13 грн виплату страхового відшкодування, повязаного із тимчасовою втратою працездатності та 22338 грн виплату страхового відшкодування, повязаного із стійкою втратою працездатності. Отримана ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під колесами автомобіля «ВАЗ 21013» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 травма, безумовно завдала душевних страждань та болю внаслідок ушкодженого здоров"я, однак з урахуванням ступеня його особистої вини та, виходячи із вимог розумності і справедливості грошовий еквівалент відшкодування йому моральної шкоди слід визначити у межах страхової суми та 5 % від страхової виплати за щкоду, заподіяну здоров`ю згідно вимог ст. 26-1 Закону № 1961-1V, тому слід стягнути із страховика 1260,31 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення вимог, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість. Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, адже вона є загальною правовою нормою. У даній справі до спірних правовідносин застосовується спеціальна норма закону, якою не передбачено зменшення встановленого ст. ст. 24-26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає, висновки суду підтверджується матеріалами справи, їм надана належна правова оцінка, вони не суперечать нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що 16.06.2018 у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013 р.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забій грудної клітки, закритий багато уламковий перелом середньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, забій м`яких тканин правої гомілки.

У зв`язку з отриманням вказаних тілесних ушкоджень у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 тимчасово втратив працездатність, після чого він продовжив своє лікування у Городнянській районній лікарні в період з 04.07.2018 по 27.07.2018. Позивачу була встановлена 3 група інвалідності від захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. У період з 27.04.2020 по 08.05.2020 він знову проходив курс лікувався у місцевій лікарні з діагнозом стійкий больовий синдром та значне порушення функцій опори і ходи. Зазначені періоди тимчасової непрацездатності об`єднані одним діагнозом внаслідок травми, отриманої 16.06.2018 та перебувають із дорожньо-транспортною пригодою у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Вказані обставини підтверджуються виписками із медичної карти стаціонарного хворого від 27.07.2018, від 08.05.2020, епікризом, консультаційним висновком спеціаліста від 20.12.2019, довідками про тимчасову втрату працездатності (лікування) від 09.07.2020 та від 20.12.2019, довідками до акта огляду МСЕК від 10.01.2019, від 27.02.2020, формою індивідуальної програми реабілітації інваліда (а. с. 16-25).

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 ОСОБА_1 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а. с. 10).

Також із матеріалів справи вбачається, що позивач не працевлаштований.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21013 р.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «Омега», проте, звернувшись до неї з заявою про виплату страхового відшкодування, позивачу було відмовлено з причин відсутності вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП (а. с. 36).

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась у зв`язку з невиконанням пішоходом вимог п. п. 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 , не впевнившись у відсутності небезпеки, почав переходити проїжджу частину поза пішохідним переходом, що і призвело до ДТП, тобто, безумовно груба необережність потерпілого сприяла виникненню зумовленої йому джерелом підвищеної небезпеки шкоди.

Вказані обставини встановлені судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої Городнянським районним судом Чернігівської області 10.09.2018 прийнята постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є : шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються для непрацюючої повнолітньої особи у розмірі, не меншому розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Провівши розрахунок страхового відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, суд дійшов вірного висновку, що ця сума складає 5 736, 26 грн.

Виплата страхового відшкодування у зв`язку із стійкою втратою працездатності передбачена статтею 26 Закону України № 1961-ІV, відповідно до якої мінімальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить у разі встановлення 3 групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Датою дорожньо-транспортної пригоди (страхового випадку) є 16.06.2018 і мінімальна заробітна плата на дату страхового випадку складала 3 723,00 грн, тобто, 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі становить 44 676 грн для цілей страхового відшкодування пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілим - інвалідом 3 групи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, дійшовши висновку про те, що шкода була заподіяна позивачу саме внаслідок його дій, а саме, грубої необережності, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано, з врахуванням положень частини 2 статті 1193 ЦК України, дійшов висновку про зменшення на половину розміру страхового відшкодування у зв`язку з тимчасовою та стійкою втратою працездатності.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, отримані ОСОБА_1 травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдали йому моральних страждань, проте, розмір моральної шкоди в даному випадку, з врахуванням вимог розумності, справедливості та виваженості, підлягає визначанню у межах страхової суми та 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в розмірі 1 260,31 грн.

Рішення в цій частині також відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо конкуренції норм права , а саме норм ст.1193 ЦК України та вимог ст.24-26 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є конкуруючими нормами, а їх застосування є одночасним та узгоджується між собою. Посилання на рішення Рівненського апеляційного суду не може бути приюдиційним в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, задоволенню скарга не підлягає.

З огляду на зазначене вище, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: