Провадження № 2/727/359/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Дмитрюк Т.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру сплати аліментів у бік зменшення його розміру,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру сплати аліментів у бік зменшення його розміру, посилаючись на те, що з 03 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці 22 лютого 2022 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що із ініціативи відповідача на підставі поданої нею заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини 10 січня 2022 року Шевченківським районним судом м. Чернівці виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільного малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що судом при визначенні розміру аліментів було взято до уваги виключно прохання та доводи ОСОБА_2 , що позбавило його права висловити свою думку та надати письмові докази про обставини, які впливають на визначення розміру аліментів.

Стверджує, що у нього наявні захворювання, які потребують щомісячних значних затрат на їх лікування. А наявність хронічних захворювань, які зафіксовані лікарями починаючи з 2010 року, унеможливлюють йому повноцінно постійно працювати, а тому вважає, що є підстави для зміни раніш встановленого розміру аліментів у бік зменшення його розміру.

Вказує, що він офіційно ніде не працює, у нього наявне погіршення матеріального стану.

Основним джерелом його існування є отримання випадкових заробітків, яких ледь вистачає на проживання, придбання ліків та продуктів харчування, тощо.

Таким чином, стверджує, що він є непрацездатним, не працевлаштованим, а тому не спроможний надавати матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину ОСОБА_5 , який проживає з матір`ю, та сплачувати грошові кошти у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

При цьому, вказує, що він проживає разом з сестрою ОСОБА_6 у неї на квартирі і він зобов`язаний приймати участь у сплаті комунальних послуг. Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому немає потенціального джерела отримання матеріальної допомоги від батьків.

У позивача у власності перебуває 3/4 частин квартири, у якій проживає відповідач. Інше майно відсутнє. Такий матеріальний стан та наявність хронічних захворювань, а також погіршення стану здоров`я об`єктивно впливає на змогу належним чином та у повному розмірі сплачувати аліменти встановленого судом розміру, а саме рішення від 10 січня 2022 року.

Вищенаведені обставини, на думку позивача, є істотними обставинами, що не були відомі суду на час розгляду справи в січні 2022 року і зумовили його звернутись із цією позовною заявою до суду, за захистом порушених його прав у спосіб зміни раніше встановленого розміру аліментів у бік зменшення їх розміру.

На основі викладеного, просить суд змінити раніше встановлений розмір аліментів визначений Шевченківським районним судом м. Чернівці в судовому наказі від 10 січня 2022 року по справі №727/12279/21 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/4 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягненнядитиною повноліття на тверду грошову суму у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати прийняття рішення у цій справі та набрання законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що позивач хворіє з 2011 року, про що матеріалах справи є відповідні медичні довідки. Погіршення стану здоров`я позивача це основна причина звернення до суду з даним позовом. На даний час він офіційно не працює. До січня 2022 року був приватним підприємцем таксував. Інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає. У нього у власності є частки квартири, в якій зараз проживає колишня дружина - відповідач з дитиною, іншого майна у нього немає. Він зараз працює неофіційно, консультує людей. За судовим наказом про стягнення аліментів йому виконавець нараховує приблизно 2800 грн. в місяць. Йому відомо, що раніше відповідач була сімейним лікарем його довірителя. На сьогодні ним сплачено аліменти за судовим наказом від 10.01.2022 року біля 12000 грн.

Також вважає, що на його думку, завищений розмір правової допомоги адвоката, завищений час годин роботи адвоката, обсяг справи є незначним та зазначена справа не відноситься до категорії справ значної складності, а тому вважає, що витрати на послуги адвоката у розмірі 5000 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості та підлягають зменшенню.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона працює лікарем. Всі медичні документи щодо захворювань позивача були видані під час їхнього спільного проживання. Відповідно до медичної виписки за жовтень 2022 року, яку надав позивач в підтвердження загострення хвороби, ці дані не свідчить ні про які нові обставини. Це підтримуюча терапія хронічної хвороби. А також ствердила, що у позивача нормальний зір. Він до цих пір працює таксистом, керує авто. Окулярів не носить.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала викладене у відзиві та додатково пояснила, що відповідач працює лікарем. Вона не перешкоджає спілкуванню з дитиною. Позивач працює таксистом. Відповідно до ч.3 т. 81 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, здійснюється за позовом одержувача аліментів, тобто про зміну способу стягнення аліментів має право звертатись до суду тільки відповідачка (одержувач аліментів). Окрім того, не заслуговують на увагу суду твердження позивача щодо відсутності у нього нерухомого майна, адже він суперечить сам собі, додавши до позовної заяв витяги на підтвердження права власності. З вказаних витягів вбачається, що йому на праві приватної власності належить квартири АДРЕСА_1 , де він живе з сестрою, та квартири АДРЕСА_2 , де живе відповідач з дитиною. Окрім того, як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_7 зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2022 року, у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 23 894, 22 грн., а також з даного розрахунку вбачається, що позивач за весь період стягнення аліментів сплатив їх тільки одноразово лише в липні 2022 року в сумі 8323 грн. Після винесення судового наказу відповідно до наданих позивачем документів, змін щодо погіршення стану його здоров`я немає. Відповідно до судового наказу, виконавець нараховує аліменти з січня 2022 року по 2831 грн. в місяць. Також просила суд стягнути з позивача розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10 січня 2022 року Шевченківським районним судом м. Чернівці виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Відповідно до наявних в матеріалах справи витягів на підтвердження права власності вбачається, що на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 належить частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.36-37). та відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2018 року (а.с.38) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2022 року (а.с.39) ОСОБА_4 належить на праві приватної власності частки квартири АДРЕСА_2 .

Згідно акту №142 КП «Містосервіс» ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , без реєстрації (а.с.35).

Згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 25.07.2022 року (а.с. 42) станом на 22.07.2022 року за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , транспортних засобів зареєстровано не було.

Згідно копій медичних витягів з історії хвороби ОСОБА_4 які датовані за 2012-2019 роки в ОСОБА_4 наявний наступний діагноз: основний діагноз ХХЕ Шс (Хронічний гломерулдонефрит, сечовий синдром, А-2, артеріальна гіпертензія 11ст.,РКВУ-2); Супутній: Дифузний токсичний зоб ІІст, Тиреотоксикоз середньої важкості. Ендокринна офтальмонатія OU. Екзаофтальм OU. Початкова катаракта OS. Метаболічна кардіомілопатія СН І А аст.ФК ІІ. (а.с. 22-33).

Також, відповідно до витягну з історії хвороби (а.с.34) ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в нефрологічному відділенні з 04.10.2022 року по 18.10.2022 року. Основний діагноз ХХЕ Шс (Хронічний гломерулдонефрит, сечовий синдром, А-2, артеріальна гіпертензія 11ст.,РКВУ-2); Супутній: Дифузний токсичний зоб ІІст, Тиреотоксикоз середньої важкості. Ендокринна офтальмонатія OU. Екзаофтальм OU. Початкова катаракта OS. Метаболічна кардіомілопатія СН І А аст.ФК ІІ. (а.с. 34).

Таким чином, зазначені медичні документи та діагнози не дають суду підстав стверджувати про погіршення стану здоров`я позивача після 10.01.2022 року, тобто після винесення вищевказаного судового наказу.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Першим ВДВС у м. Чернівці 06.12.2022 року (а.с.62) станом на 01 грудня 2022 року, у ОСОБА_7 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 23 894, 22 грн., а також з даного розрахунку вбачається, що ОСОБА_9 лише сплатив аліменти в липні 2022 року в сумі 8323 грн.

Також, як встановлено судом, на утриманні в ОСОБА_4 інших неповнолітніх дітей немає, чого не заперечив в суді саме представник позивача.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, а тому суд не бере до уваги аргументи позивача з цього приводу.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Разом з тим, судом не встановлено в судовому засіданні факту як значного погіршення стану здоров`я позивача, так і матеріального стану позивача.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У якості підстави звернення до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів позивач також посилався на те, що у нього відсутнє у власності нерухоме майно, крім частки квартири, в якій проживає відповідач з спільною дитиною, він не має постійного місця роботи та доходу. Також вказував на те, що проживає з сестрою та несе витрати на сплату комунальних послуг.

Даючи оцінку зазначеним аргументам позивача, суд дійшов висновків, що з моменту ухвалення вищезазначеного рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів, ніякі обставини, суттєво не змінились, будь-яких інших доводів, які б давали підставу для зменшення розміру аліментів позивачем ОСОБА_4 суду не представлено.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належать та частки вищезазначених квартир в м. Чернівці.

Зазначені позивачем у позові обставини, на думку суду, не свідчать про наявність підстав для зміни розміру аліментів.

Згідно зазначених вимог Закону, суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні як наявність істотної зміни його матеріального стану, так і суттєве погіршення стану його здоров`я.

Так, що стосовно посилання позивача на те, що в нього суттєво погіршився стан здоров`я, як основну причину зменшення розміру аліментів після винесення рішення суду про стягнення аліментів, то, як встановлено судом, надані до матеріалів справи довідки видані в період з 2016 по 2019 рік, тобто є неактуальними на момент звернення до суду. Також, останні були видані до винесення рішення суду. А стосовно витягу з історії хвороби за жовтень 2022 року, то з останнього вбачається аналогічний діагноз, що на думку суду не може свідчити про погіршення стану здоров`я позивача.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд також виходить з вимог ч.3 ст. 181 СК України та правової позиції Верховного Суду, висвітленої в постанові №759/10277/18 від 11.03.2020 року, де зазначено, що «апеляційний суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому, апеляційним судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина».

При цьому, наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на грудень 2022 року у розмірі 23894,22 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця, не свідчить про погіршення майнового стану боржника та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача Назарюк О.В. у справі № 727/10583/22 була адвокат Венерська Г.І., яка діяла на підставі ордеру серії СЕ №1053333 та договору про надання юридичної (правової) допомоги від 15.12.2021 року (а.с.63-64).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_2 адвокат Венерська Г.І. надала звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції від 16.01.2023 року, з якого слідує, що на виконання умов договору адвокат Венерська Г.І. надала відповідачу правничу допомогу, в межах 02 год.30 хв., на загальну суму 6500,00 грн. (а.с.72)

Згідно з квитанції від №0.0..1 від 10 січня 2023 року адвокат Венерська Г.І. прийняла від ОСОБА_2 на виконання вимог договору про надання правової допомоги грошові кошти в сумі 5000,00 грн. (а.с.71).

Відповідно до клопотання адвоката Венерської Г.І. про стягнення витрат на правничу допомогу, остання остаточно просить стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також невелику складність справи даної категорії, висловлену з цього приводу позицію представника позивача, який вважав ці витрати завищеними, дослідивши докази на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі, який вказаний в звіті (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом даної справи в суді першої інстанції, та яку просила стягнути відповідач в розмірі 5000 грн.

З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, а також надавши оцінку співмірності витрат виконаним роботам та наданим послугам, суд вважає, що з позивача необхідно стягнути на користь відповідача понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При оцінці аргументів та доводів сторін суд також керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no.4241/03, в якому вказується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 181,182, 189, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру сплати аліментів у бік зменшення його розміру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 06 лютого 2023 року.

СУДДЯ: