Провадження № 2/740/65/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- представник позивача адвокат Бузаков О. Ю.,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- представник відповідача адвокат Кашуба М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

установив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недостовірною і такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 10.11.2021 у соціальній інтернет-мережі Fаcebook за допомогою розміщення відеозаписів від першої особи; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію шляхом публікації на його Інтернет-сторінці у соціальній мережі Fаcebook резолютивної частини рішення суду у цій справі протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати за проведення медичного обстеження в розмірі 2171,70 грн, судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 02 липня 2020 року виконує обов`язки начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. На Інтернет-сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook з`явилися пости, датовані 10 листопада 2021 року, з відеозаписами висловлювань від першої особи про те, що «… ОСОБА_3 , виконувач обов`язків начальника ліцею в Чернігівському військовому ліцеї вийшов до слідчо-оперативної групи і до мене через маску чутно було, були вихлопні гази, бухав учора, дуже добре! Ну зрозуміло, що в такому стані, коли око «каламутне», то ж не можна в такому стані працювати. Вони в такому стані працюють і дають керівні, так сказати, керівні документи…», «…Знову виходжу в ефір, що б сказати, що зараз ОСОБА_1 «під шафе»…».

Інформація щодо позивача про перебування 10 листопада 2021 року в стані алкогольного сп`яніння на своєму робочому місці під час виконання обов`язків, поширена відповідачем в соціальній мережі, стала відомою працівникам та ліцеїстам очолюваного позивачем закладу та великому загалу людей, що користуються соціальними мережами.

Розповсюджена ОСОБА_2 інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, спростовується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Поширення вказаної інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим позивач просив спростувати оприлюднену відповідачем інформацію та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у вищевказаному розмірі на відшкодування майнової та моральної шкоди, і судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 січня 2022 року передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області зазначену цивільну справу.

09 лютого 2022 року вказана справа надійшла до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області і згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана головуючому судді Шевченко І. М.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Шевченко І. М. від 11 лютого 2022 року вказану справу прийнято до провадження.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 березня 2022 року 09-00 год., яке в подальшому неодноразово відкладалося з різних причин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 05 травня 2022 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 08 листопада 2022 року 11-00 год., яке в подальшому відкладалося, востаннє на 22 лютого 2023 року 11-00 год.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи тим, що його постійно переслідує керівництво навчального закладу, руйнують його здоров`я, своїм психологічним тиском доводять його до самогубства. Зазначив, що через півроку після вступної кампанії як кандидатів у депутати районної ради в ліцей почалося переслідування з боку керівництва з «невідомих причин», оскільки у нього була принципова позиція щодо витрат коштів для дітей, коли виділялося 22 млн гривень для потреб навчального закладу, а в дітей навіть не було скакалок та засобів безпеки для турніків. Попередній начальник ліцею ОСОБА_4 почав моральне і матеріальне знищення відповідача. Після того як ОСОБА_4 не продовжили контракт і не покарали, а відпустили на пенсію, естафету переслідування відповідача продовжив ОСОБА_1 . Позивач, будучи зам. начальника ліцею, протягом 12 років систематично приймав участь у доведенні його до реанімаційного стану, коли останній тяжко хворів та пролежав 28 днів у лікарні. Зокрема, у листопаді 2021 року відповідач зіткнувся з грубим порушенням конституційного права на працю, тому що в ліцеї постійно незаконно вимагали медичну інформацію щодо вакцинації вiд респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також обмежили його права, відсторонивши від виконання роботи, з приводу чого останній звернувся до суду і його позов задоволено.

Відповідач дійсно сказав ОСОБА_5 про те, що від нього йшов шлейф перегару і це насправді було. Позивач був з перегаром і це могли чути від нього слідчі та експерти, які були на місці, коли їх спеціально викликали, щоб зафіксувати факт злочину, і водій машини, і ОСОБА_1 відразу кудись зникли. Указаний факт міг підтвердити і охоронник, що був на вахті, у т. ч. ОСОБА_6 , але всі свідки є підлеглими. Якби ОСОБА_1 був без перегару, то він міг би разом з ним та працівниками поліції пройти освідування, здати наліз крові і розставити усі крапки над «і». Він же це зробив у приватній фірмі, і відповідач має підозру, що все сфальсифіковано, приватній фірмі він не довіряє. Вважає, що для об`єктивної оцінки треба було ОСОБА_1 відсторонити від виконання обов`язків на момент слідства, щоб той упереджено себе не поводив і не впливав на процес, але цього не було зроблено, поліція проігнорувала, довго не реєстрували справу в ЄРДР, тільки через суд змусили це зробити. Тому в діях ОСОБА_1 вбачає можливі переслідування, а не захист честі, гідності та ділової репутації. Він ніде не сказав, що ОСОБА_1 був п`яний, а під шафе, а це післяалкогольний стан, що не додає честі та ділової репутації ОСОБА_1 серед своїх підлеглих. Підтвердження перегару не є лабораторно-досліджуваний стан, підтвердити це можуть лише вказані вище люди. У зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити.

Представник позивача адвокат Бузаков О. Ю. у судовому засіданні зазначив, що всі висловлювання ОСОБА_2 є недостовірними, оскільки не відповідають дійсності. Позивач у цей же день поїхав до мед. закладу, де в нього взяли аналізи і видали довідку про те, що останній тверезий. Вважає позов доведеним та обґрунтованим, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав. Зазначив, що це все обман і його висловлювання з соціальної мережі Facebook просто вирвано з контексту. У довідці про проходження огляду дата народження ОСОБА_1 1964 зазначена неправильно, оскільки він 1969 року народження, це не опечатка, свідчить про його неадекватність. Вказав, що за 4 год. можна нейтралізувати дію алкоголю за допомогою спеціальних препаратів, які нейтралізують молекули алкоголю, це Алконет. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В останнє судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив судове засідання провести без його та відповідача участі, повідомив, що додаткові судові витрати будуть заявлені стороною відповідача у п`ятиденний строк з моменту винесення рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 виконує обов`язки начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується витягом з наказу № 24-к від 02 липня 2020 року «Про покладення виконання обов`язків начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою» (а. с. 15).

ОСОБА_2 працює на посаді вчителя фізичної культури у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 2010 року.

10 листопада 2021 року на інтернет-сторінці в соціальній мережі Facebook з акаунта « ОСОБА_9 )» відповідач ОСОБА_2 виклав пости з відеозаписом із висловлюваннями від першої особи, з 09 секунди відеозапису вказує, що: «… ОСОБА_3 , виконувач обов`язків начальника ліцею в Чернігівському військовому ліцеї вийшов до слідчо-оперативної групи і до мене через маску чутно було, були вихлопні гази, бухав учора, дуже добре! Ну зрозуміло, що в такому стані, коли око «каламутне», то ж не можна в такому стані працювати. Вони в такому стані працюють і дають керівні, так сказати, керівні документи…». У другому відеозаписі з 12 секунди лунає: «…Знову виходжу в ефір, що б сказати, що зараз ОСОБА_1 «під шафе»…».

ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на стан сп`яніння у КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» о 14:15 год. 11 листопада 2021 року. Згідно з копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1708 від 10.11.2021, виданої КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», ОСОБА_1 тверезий, ознак сп`яніння немає (а. с. 21). Відповідно до копії квитанції за платні медичні послуги від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 сплатив 2170,70 грн (а. с. 22).

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Положеннями ч. 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, спростуванню підлягає негативна інформація про особу, яка набула поширення, тобто доведена до відома хоча б однієї особи, відмінної від позивача, зокрема через мережу Інтернет. Належними відповідачами в останньому випадку є автор інформації та власник веб-сайту, через публікацією на якому відбулося поширення інформації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року в справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21).

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

При цьому гумористичний та сатиричний жанр, захищений статтею 10 Конвенції, дозволяє більший ступінь перебільшення та навіть провокації доти, доки це не вводить громадськість в оману щодо фактів.

За ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається зі змісту позовної заяви, звернення до суду обумовлене необхідністю захисту честі, гідності та ділової репутації позивача від порушень унаслідок поширення про нього інформації, що, на думку позивача, не відповідає дійсності. При цьому позивач просить спростувати таку інформацію та відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду.

Такі позовні вимоги в контексті наведеного вище в цілому відповідають вимогам цивільного законодавства.

Суд вважає, що поширена відповідачем на своїй соціальній сторінці інтернет-мережі Facebook інформація про позивача, а саме, що «… ОСОБА_3 , виконувач обов`язків начальника ліцею в Чернігівському військовому ліцеї вийшов до слідчо-оперативної групи і до мене, через маску чутно було, були вихлопні гази, бухав учора, дуже добре! Ну зрозуміло, що в такому стані, що одне око «коломутне», то ж не можна в такому стані працювати. Вони в такому стані працюють і дають керівні, так сказати керівні документи…» та «…знову виходжу в ефір, щоб сказати, що зараз ОСОБА_1 під «шафе», яка доведена невизначеному колу користувачів соціальної інтернет-мережі, є негативною та порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .

У той же час указана вище, висловлена відповідачем у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, інформація є не тільки негативною, образливою та принизливою, але й недостовірною, спростовується наданою позивачем медичною довідкою про проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому написання з помилкою в зазначеній довідці дати народження позивача не впливає на її зміст і не свідчить про те, що поширена відповідачем стосовно позивача інформація є достовірною.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що вищевказана інформація стосовно позивача як особи, що виконує обов`язки начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, безумовно має негативну семантичну спрямованість щодо нього, оскільки містить відомості про нібито вчинення ним дій, які суперечать суспільній моралі та деяким законам, а отже є інформацією, яка має негативний характер стосовно позивача.

Під час судового розгляду відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження достовірності інформації, розповсюдженої на його сторінці в соціальній мережі Facebook про позивача, та що він перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність.

Наведена на сторінці відповідача у Fасеbоок інформація стосується певної фактичної поведінки позивача, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що інформація, поширена на Інтернет-порталі, є вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідачем не надано. Отже, підстав стверджувати, що викладена відповідачем інформація фактів щодо поведінки (дій) позивача є оціночними судженнями, немає.

З урахуванням положень ст. 12, 80, 81 ЦПК України суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення фактичних відомостей про позивача, які мають характер недостовірних.

Крім цього, суд вважає, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладено саме на відповідача, однак відповідач вважає, що це лише є оціночними, а не стверджувальним судженнями та посилається на відео, які, на думку суду, не є предметом розгляду та не вказують на обґрунтованість позиції відповідача.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам.

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Таким чином, спростування недостовірної інформації не позбавляє особу права вимагати також і відшкодування завданої шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до висновків, сформульованих у постанові ВС від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до висновків, сформульованих у постанові ВПВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також тих обставин, що подання позову про відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а в умовах війни в країні сума відшкодування не повинна поставити відповідача на межу виживання, суд вважає, що визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню. Достатньою та справедливою для компенсації моральної шкоди позивача є сума, що становить 5 000,00 грн. На думку суду, стягнення вказаної суми як моральної шкоди беззаперечно сприятиме відновленню психоемоційного стану позивача, зокрема самооцінки, впевненості, віри у справедливість, що необхідно для виконання останнім своїх обов`язків і продовження звичайного способу життя у суспільстві та правовій державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 22 ЦК України о соба, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, витрати за проведення медичного обстеження в розмірі 2171,70 грн, які поніс позивач, також підлягають стягненню з відповідача на його користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково у вищевказаному розмірі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмета спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, суд вважає достатнім розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу 2 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі Facebook за допомогою розміщення відеозаписів від першої особи ОСОБА_2 з твердженням про те, що «… ОСОБА_3 , виконувач обов`язків начальника ліцею в Чернігівському військовому ліцеї вийшов до слідчо-оперативної групи і до мене, через маску чутно було, були вихлопні гази, бухав учора, дуже добре! Ну зрозуміло, що в такому стані, що одне око «коломутне», то ж не можна в такому стані працювати. Вони в такому стані працюють і дають керівні, так сказати керівні документи…» та «…Знову виходжу в ефір, щоб сказати, що зараз ОСОБА_1 під «шафе»…».

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) спростувати поширену стосовно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) недостовірну інформацію шляхом публікації на його інтернет-сторінці у соціальній мережі Facebook резолютивної частини рішення суду у цій справі протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 2171 (дві тисячі сто сімдесят одна) гривень 70 копійок на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) у дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене та підписане 09.03.2023.

Суддя І. М. Шевченко