Справа № 127/9866/22
Провадження № 2-др/127/5/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,
за участю секретаря Жигарової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці клопотання представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.
До суду звернувся ОСОБА_1 , який вважав, що укладений між ОСОБА_2 та ним договір позики від 11.08.2021 року, за яким ОСОБА_1 отримав у борг грошові кошти в сумі 200000,00 грн. строком до 11.10.2021 року є недійсним. Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.
Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відшкодування судових витрат, яке мотивоване тим, що відповідач скористався правовою допомогою адвоката Захарчука М.В., про що було укладено договір про надання правової допомоги №9866-22КМ від 02.08.2022 року. За умовами договору рзмір гонорару становить 5000,00 грн. Представником відповідача до закінчення судових дебатів було подано письмову заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Така ж заява була викладена у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 здійснено оплату правової допомоги, тому просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5000,00 грн. На підтвердження понесення цих витрат представником долучено: копію договору про надання правової допомоги від 02.08.2022 року та копію акту виконаних робіт з надання правової допомоги від 09.01.2023 року.
В судове засідання відповідач не з`явився, проте його представник подав до суду заяву з проханням провести розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у його відсутність та відповідача. Також зазначив, що просить заяву задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5000,00 грн.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від них до суду не надходило.
Оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви, тому суд проводить розгляд справи без їх участі.
Частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2023 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним (а.с. 77-79).
02.08.2022 року між адвокатом Захарчуком М.В. та Крикливим М.Д. було укладено договір №9866-22КМ про надання правової допомоги, за умовами якого за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 5000,00 грн., який сплачується протягом трьох днів з моменту прийняття рішення судом першої інстанції (а.с. 85).
Також в матеріалах справи міститься ордер ОСОБА_3 та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 39-40).
За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Згідно з актом виконаних робіт з надання правової допомоги від 09.01.2023 року до договору №9866-22КМ від 02.08.2022 року, загальна вартість правової допомоги становить 5000,00 грн. без податку на додану вартість. Підписанням даного акту, адвокат засвідчує отримання від ОСОБА_2 гонорару у розмірі 5000,00 грн. в день підписання даного акту (а.с. 86).
Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд звертає увагу, що представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про те, що після ухвалення судового рішення у цій справі ним буде подано суду протягом п`яти днів докази понесення відповідачем витрат на правову допомоги. Така ж заява була викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 44).
Отже, стороною відповідача було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат до закінчення судових дебатів. Вказані докази було подано суду в строк визначений законодавством.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Проте, позивачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.)
Враховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимога клопотання сторони відповідача щодо стягнення суми витрат за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Доказів протилежного стороною позивача суду не надано.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат відповідача на правову допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повний текст додаткового рішення складено 30.01.2023 року.
Суддя: