ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1751/23 Справа № 182/1619/18 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, ухваленого суддею Кобеляцькою Шаховал І.О. в місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У березні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.11.2010 року відповідач отримав, відповідно до договору №б/н, кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У звязку з тим, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31.01.2018 року має заборгованість в сумі 113 108 грн. 71 коп., що складається з: 8 000, 00 грн. заборгованість по кредиту; 95 406, 57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 839, 82 грн. заборгованість за пенею; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 362, 32 грн. штраф (процентна складова);

Оскільки відповідачем сума заборгованості не сплачується, вимушені звернутись до суду.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк задоволені

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 113 108 грн. 71 коп. (яка складається з: 8 000, 00 грн. заборгованість по кредиту; 95 406, 57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 839, 82 грн. заборгованість за пенею; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 362, 32 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп. А всього 114 870 грн. 71 коп.

Сторона відповідача після перегляду заочного рішення судом першої інстанції оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, адвокат ШашликовД.Г., посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням вимог чинного законодавства при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неповне дослідження доказів, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що тільки оригінал заяви-анкети на видачу кредиту є належним та допустимим доказом, проте позивачем надано суду тільки копію, з якої неможливо встановити чи підписана вона відповідачем.

Зазначає, що відповідач не підписував нібито укладений кредитний договір б/н, не підписував жодних документів, де б зазначалось про існування кредитних правовідносин між сторонами, а тому і не ознайомлювався з так званим паспортом кредиту чи іншими документами.

Адвокат заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції позивач міг ознайомити відповідача у разі виникнення відносин між сторонами. Вважає Умови та Правила надання банківських послуг нікчемними, такими, що не можуть братися судом до уваги, тому призначенні умов, під які надався кредит, можна було б брати лише анкету-заяву.

Окрім того представник відповідача вказує, Банк не додав до позовної заяви належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/ перерахування кредитних коштів та згідно, якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачеві та встановити рахунок на який були перераховані кредитні кошти.

Також адвокат звертає увагу на те, що до позову позивач не долучив договір на відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку на які перерахував кредитні кошти відповідачу, не зазначено номер платіжної картки, не долучено доказів отримання відповідачем платіжної картки.

Представник відповідача наголошує на тому, що відповідач не підписував з Банком жодного документа, який можна було б трактувати як кредитний договір, то і відповідно Банком не дотримані вимоги щодо надання споживчого кредиту фізичній особі.

Адвокат, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказує на те, що цією Постановою докорінно зменена судова практика у спорах з Приватбанком.

Вказує на те, що судом першої інстанції не здійснено жодних дій відносно отримання суттєвої інформації по справі для з`ясування усіх обставин справи, а позивачем не доведено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини та відповідач зобов`язаний сплатити Банку заявлену у позові суму заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16.11.2010 року відповідач отримав, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-33).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У звязку з тим, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31.01.2018 року має заборгованість в сумі 113 108 грн. 71 коп., що складається з:8 000, 00 грн. заборгованість по кредиту; 95 406, 57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 839, 82 грн. заборгованість за пенею; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 362, 32 грн. штраф (процентна складова (а.с.4-6).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Банку виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за укладених кредитним договором у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, які підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.11.2010, однак не погоджується з подвійним стягненням неустойки , а саме пені та штрафів, виходячи з наступних підстав.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивачем на підтвердження заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог до позову додані наступні докази: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.11.2010 (а.с.4-6); Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.11.2020 (а.с.7); Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картка «Універсальна» (а.с.8); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32); копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.33).

Також позивачем суду апеляційної інстанції до відзиву на апеляційну скаргу відповідача надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за Договором №б/н. за період з 16.10.2010 по 21.02.2022.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані суду докази зокрема: Анкета-заява від 16.10.2010 про отримання платіжної картки «Універсальна»; Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 , підтверджують його приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши заяву позичальника і довідку, відповідач особисто ознайомився з запропонованими йому умовами кредитування, тобто був обізнаний з умовами на яких отримав наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору, зокрема і в частині сплати відсотків, пені та штрафів, оскільки у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами узгоджено поточну процентну ставку за користування кредитними коштами 3,6 на місяці (43,2 % річних), а також розміри комісій та штрафів (а.с.8).

Доводи сторони відповідача про те, що до матеріалів справи долучено не оригінал Анкети-заяви, а також Довідку про умови кредитування, а їх копії з яких неможливо встановити підпис відповідача через їх неналежну якість, колегія суддів відхиляє, оскільки в зазначених доках чітко вбачається особистий підпис позичальника.

Окрім того, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку відповідач підписав особисто відображено, що позичальник згоден з фінансовими умовами картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», тобто зі стягненням з нього процентів за користування кредитом, комісій та штрафів.

Таким чином Банк має право на отримання від відповідача узгоджених умовами кредитного договору процентів, комісій та штрафів.

Доводи представника відповідача про те, що Банком не доведено укладення кредитного договору між сторонами, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними, колегія суддів, з наведених вище підстав вважає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, зокрема з розрахунку заборгованості видно, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення кредитної заборгованості.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.76-80ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 16.11.2010 року по 24.10.2014 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н від 16.11.2010 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, частково погашав кредит, що зокрема підтверджено і випискою по картковому рахунку відповідача, яку позивач долучив до відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч4. ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Банк, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача, окрім заборгованості за тілом кредиту, його складові, як проценти, а також пеню в розмірі 3839,82 та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 5362,32 (процентна складова).

Суд першої інстанції повністю задовольнив вимоги позивача, стягнувши з відповідача і пеню і штрафи, проте у цій частині колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Як передбачено умовами кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф: 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.8).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.

Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині подвійного стягнення неустойки у виді і пені і штрафів, ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому згідно положення п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні штрафів в розмірі 5862,32 грн., з яких 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 362, 32 грн. штраф (процентна складова).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального права.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 1762 грн., (а.с.39).

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» судом апеляційної інстанції задоволені частково (без штрафів в сумі 5862,32 грн.), що, в загальному розмірі з урахуванням, стягнутих судом першої інстанції тіла кредиту - 8000 грн.; заборгованості про процентам 95 406,57 грн.;пені в розмірі 3 839,82 грн. разом складає 107 246,39 грн., що становить 94,8% від заявленої позивачем суми боргу, тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1670,38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 5862,32 грн., з яких 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 5 362, 32 грн. штраф (процентна складова), скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство Комерційний банк „Приватбанк судового збору зміни, зменшивши суму судового збору з 1762 грн. до 1670,38 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: