Справа № 544/1712/22
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 березня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.В.,

за участі секретаря Киричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по вул. Соборна, 41, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 15 грудня 2011 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте спільне життя з відповідачкою не склалося, фактично сім`я розпалася ще в 2013 році. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.11.2014 шлюб між ними розірвано. Оскільки обидві доньки були народжені в офіційному шлюбі, тому батьком дітей було вказано його - позивача, відомості про батька дітей були внесені органом РАЦС на підставі актового запису про укладення шлюбу. Однак на теперішній час позивач з цим не згодний, оскільки дитина ОСОБА_5 народжена вже після їхньої державної реєстрації шлюбу. Тобто бути батьком народженої відповідачкою дитини ОСОБА_6 може бути і не він, тому що на час її зачаття він не проживав разом з відповідачкою. З приводу іншої народженої відповідачкою дитини ОСОБА_7 також постає сумнівне питання, оскільки приблизно на час її зачаття, його дружина йому зраджувала. І з усних розмов з відповідачкою на теперішній час у нього є підстави вважати, що він все ж таки не є батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В момент реєстрації себе батьком дітей він не знав, що не є батьком цих дітей. Беручи до уваги наведене вище, позивач вважає, що актові записи про народження дітей, в яких він записаний батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідають дійсності, тому просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 10 від 20.03.2012 про народження ОСОБА_3 та актового запису № 333 від 22.10.2013 про народження ОСОБА_4 .

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У поданій до суду заяві просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачка подала заяву про визнання позову, згідно якої повністю визнає заявлені позивачем позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по справі не мають

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2011 року (а.с. 10), який рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.11.2014 було розірвано (а.с. 13-14).

У шлюбі у сторін народилися дві доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 10, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 333, в актових записах про народження яких відповідно до ст. 133 СК України батьком дитини вказаний ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.11,12).

Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Отже для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово медичної генетичної експертизи.

Однак позивач не заявляв клопотання про проведення судово-медичної генетичної експертизи для встановлення кровного споріднення з дітьми. Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, позивачем суду не надано.

За приписами ч.2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідачкою ОСОБА_2 подано заяву про визнання позову. Однак суд не приймає визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання суперечить інтересам неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З урахуванням викладеного, суд при вирішені спору у цій справі виходить із пріоритетного для цього спору принципу забезпечення інтересів дитини та приходить до таких висновків.

Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, отримання відомостей стосовно аспектів індивідуальності особи та життєво важливий інтерес, що підпадає під дію Конвенції, - право на достовірну інформацію про одну із невід`ємних складових своєї ідентичності, наприклад, особи батьків, - сприяє розвитку людини (справа «Мікуліч проти Хорватії» [Mikuliжc v. Croatiа] від 7 лютого 2002 року, № 53176/99, п. 54, 64).

Отже, народження дитини та, особливо, умови її появи на світ, є невід`ємною складовою частиною приватного життя дитини та, у подальшому - дорослої людини, підпадають під дію статті 8 Європейської конвенції про права людини, яка також підлягає застосуванню у цій справі.

Таким чином, лише припущення позивача ОСОБА_1 щодо відсутності кровного споріднення між ним та дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів у цій справі. Будь-яких інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач не є біологічним батьком дітей, суду сторонами не надано.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька не підлягає задоволенню за недоведеністю, оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на доведення відсутності кровного споріднення між ним та дітьми.

Керуючись ст. 6-12, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Нагорна