Справа №:755/285/20
Провадження №: 2/755/5250/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Ганжа Д.О.,

за участі

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/285/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 755/285/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.

В судовому засіданні на вирішення учасників справи судом поставлене на обговорення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання сторони позивача, проти чого представник відповідача не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити вимоги поданої заяви про розподіл між сторонами судових витрат та стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 понесені останнім судові витрати по справі на загальну суму 8 586,12 грн.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2020 відкрите провадження у вказаній справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в підготовче судове засідання на 14.02.2020 на 09 год. 50 хв. (а.с. 15, 16).

Ухвалою суду від 14.02.2020 підготовче провадження у справі закрите, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 18.03.2020 о 09.10 год. (а.с. 24).

Ухвалою суду від 18.03.2020 постановлено проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів (а.с. 33).

18.03.2020 Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 05.06.2013 року у розмірі 438 372 грн. та судовий збір у розмірі 4 383 грн. 72 коп., а всього суму 442 755 грн. 72 коп., в іншій частині позову відмовлено (а.с. 36-39).

14.07.2022 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення (а.с. 54-59).

Ухвалою суду від 09.08.2022 поновлено відповідачу ОСОБА_3 процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики; задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду; скасоване зазначене заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2020 року; призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче засідання на 27.09.2022 року о 09.10 год. (а.с. 96-99).

Ухвалою суду від 08.11.2022 підготовче провадження у справі закрите, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 148, 149).

Під час розгляду справи інтереси позивача ОСОБА_2 представляв адвокат Крикунов О.В., згідно ордеру серії КС № 513681 від 30.12.2019 виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 29/12/19 від 29.12.2019, який також був присутній в судовому засіданні 09.08.2022 під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду (а.с. 10, 91).

У судові засідання, які призначались на 06.12.2022 та 19.01.2023, позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи завчасно були повідомлені належним чином за вказаними у позовній заяві адресами, про що свідчать повернуті без вручення рекомендовані поштові відправлення з довідками Укрпошти про відсутність адресатів (а.с. 159, 160, 161, 162).

Згідно частини шостої статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За приписами частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Як зазначено вище, позивач повторно не з`явився в судове засідання, був належним чином повідомлений про розгляд справи. Матеріали справи не містять заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

За нормою частини 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно положень пункту 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання суд приймає також до уваги наступне.

У постанові від 21.09.2020 року винесеній за результатами розгляду цивільної справи № 658/1141/18 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вищевикладених обставин, враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, позивач повторно не з`явився в судове засідання, заява про розгляд справи без участі сторони позивача до суду не надходила, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики підлягає залишенню без розгляду.

Згідно частини 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Стосовно вимог заяви сторони відповідача про розподіл між сторонами судових витрат суд приходить до наступного висновку.

Представник відповідача ОСОБА_1 просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 8 586,12 грн., що включають: сплачений судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду у розмірі 496,20 грн., сервісний збір за проведення платежу судового збору - 9,92 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., комісію банку за здійснення платіжної операції - 80,00 грн.

У даному випадку питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, вказаною нормою цивільного процесуального закону чітко визначено, що відповідач має право на компенсацію витрат, які понесені останнім лише внаслідок необґрунтованих дій позивача при вирішенні питання про залишення позову без розгляду.

Суд вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що необґрунтованими діями позивача у цій справі, в розумінні положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України є лише неявка сторони позивача у судові засідання, які були призначені на 06.12.2022 року та на 19.01.2023 року, неповідомлення суд про причини неявки, що призвело до необхідності залишення позову без розгляду.

Відповідно матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду було сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн. (а.с. 60), також згідно квитанції АТ КБ ПриватБанк від 06.01.2023 відповідачем сплачено 8 000,00 грн. адвокату Комліченко В.С. за послуги з надання правової допомоги.

Як убачається з Акту про прийняття-передачі наданих послуг від 04.01.2023, підписаного адвокатом Комліченко В.С. та відповідачем ОСОБА_3 , адвокатом надані послуги по наданню правової допомоги в Дніпровському районному суду м. Києва по справі № 755/285/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики на загальну суму 8 000,00 грн., з розрахунку вартості роботи (послуги) за 1 годину 1 000,00 грн., зокрема: 1) ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії судового рішення у приміщенні суду за 1 год. вартістю 1 000,00 грн.; 2) складання заяви про перегляд заочного рішення суду, формування додатку до неї, надіслання позивачу та її подання до суду за 3 год. - 3 000,00 грн.; 3) участь адвоката у судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду за 1 судове засідання - 1 000,00 грн.; 4) складання відзиву на позовну заяву, заяви про застосування строку позовної давності, формування додатку до відзиву, надіслання позивачу та його подання до суду за 3 год. - 3 000,00 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 03.01.2020 через засоби поштового зв`язку представник позивача Крикунов О.В. звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики в сумі 1 406 960,28 грн.

Позивач сплатив судовий збір у максимальному розмірі 10 510 грн., що на думку суду вже саме по собі не може свідчити про штучність поданого позову та його завідому безпідставність.

Подача позову поза межами строку позовної давності не заборонено чинним законодавством, оскільки наслідки спливу позовної давності, що є підставою для відмови в позові, застосовуються лише за заявою сторони у спорі, також суд має з`ясовувати поважність причин пропущення строку звернення з позовом за клопотанням учасника справи.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам, а також не всупереч завданням цивільного судочинства.

Водночас ЦПК України не містить критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не вбачається за можливе.

Висновок про штучний характер позову або про те, що він є завідомо (для позивача) безпідставним, не повинен ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Звернення ОСОБА_2 з позовом у даному випадку є реалізацією права на судовий захист у обраний позивачем спосіб.

Представник позивача подавав суду заяви з процесуальних питань та заперечував проти скасування заочного рішення.

Саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення чи часткового задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Після скасування заочного рішення суду у цій справі оцінка наданих сторонами доказів судом не надавалась, питання щодо частково або в повному обсязі доведеності чи необґрунтованості позовних вимог судом не перевірялось та не з`ясовувалось, оскільки спір між сторонами по суті судом не вирішувався, тому підстави для розподілу між позивачем та відповідачем судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Разом з тим, будь якої неналежної поведінки чи зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами судом зафіксовано не було.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин 8, 9 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з тим, аналіз положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України вказує на те, що зазначеною нормою цивільного процесуального закону чітко визначено, що при вирішенні питання про залишення позову без розгляду відповідач має право на компенсацію витрат, які понесені останнім лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, здійснюючи розподіл судових витрат у разі залишення позову без розгляду, суд має визначити наявність необґрунтованих дій позивача, які спричинили витрати відповідача, їх розмір і лише в цій частині судові витрати відповідача підлягають відшкодуванню.

У даному випадку, ураховуючи всі вищеописані обставини, суд дійшов висновку, що необґрунтованими діями позивача у цій справі, з огляду на норму частини 5 ст. 142 ЦПК України, є неявка позивача у судові засідання та неповідомлення суд про причини такої неявки, що призвело до затягування розгляду справи та необхідності залишення позову без розгляду.

Інших необґрунтованих дій позивача, які б у межах положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України свідчили про необхідність компенсації відповідачу понесених витрат, судом не встановлено.

Вирішуючи заяву представника відповідача суд приймає до уваги зміст постанови Верховного Суду від 28.01.2019 року у справі №619/1146/17-ц, у якій судом касаційної інстанції розглядалось питання необґрунтованості дій сторони позивача в контексті поважності причин неявки в судові засідання.

Вищевказані судові витрати, які заявлені до стягнення з позивача, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом заочного рішення суду (сплата судового збору, ознайомлення адвоката з матеріалами справи, подання заяви з додатками про перегляд заочного рішення, участь адвоката в судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду), а також у зв`язку з поданням заяв з процесуальних питань (відзиву на позов з додатками та заяви про застосування строку позовної давності).

Однак, такі витрати по оплаті судового збору та на правничу допомогу не пов`язані безпосередньо саме з наявністю необґрунтованих дій позивача через неявки в судові засідання після скасування заочного рішення суду, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат на підставі норми частини 5 ст. 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 128, 131, 133, 137, 142, 223, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про розподіл судових витрат - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.01.2023.

Суддя