провадження № 2-д/336/4/2023
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.,

розглянувши матеріали судового доручення Районного суду в Кєльцах про вручення судових документів представнику ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул. Державіна, 3-а, направлене Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одесса),

встановив:

03 лютого 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло судове доручення Районного суду в Кєльцах про вручення судових документів представнику ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул. Державіна, 3-а, направлене Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одесса).

Крім цього, як вбачається із матеріалів доручення, заявником у справі Польського суду є юридична особа КТ ТОВ «Екоплон», спір стосується щодо сплати суми коштів, яка призначається для товариства з обмеженою відповідальністю командитного товариства «Екоплон» в якості оплати рахунків-фактур ПДВ під номерами SEX/FE/0019/03/19, SEX/FE/0007/04/19, SEX/FE/0028/03/19, SEX/FE/0027/03/19, SEX/FE/0009/05/19/ та відсотків за затримку у здійсненні комерційних транзакції.

Крім того, з позовної заяви слідує, що правовідносини між сторонами виникли із господарських діяльностей, яке велось в дню 27 лютого 2017 року внаслідок укладення контракту під номером PL-UA27/02/2017, в силу якого відповідач та позивач купляв сконцентровані мінеральні добрива. Вказаний контракт мав характер рамної угоди продажі, тобто окреслював принципи учинення трансакції закупівлі сконцентрованих мінеральних добив, принципи їх достав, рекламних зголошень, як також проблеми властивого закону для цієї угоди і окремих трансакцій продажі. Всякі трансакції продажі сконцентрованих мінеральних добрив були міцно між сторонами реалізовані опираючись на контракт і відповідно принципів які передбачені у цьому контрактів.

З матеріалів судового доручення слідує, що сторонами є юридичні особи та правовідносини між ними виникли із господарської діяльності, внаслідок укладення контракту закупівлі сконцентрованих мінеральних добив. У зв`язку з невиконання умов контракту ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», контрагент КТ ТОВ «Екоплон», звернулося до суду щодо сплати суми коштів, яка призначається для товариства з обмеженою відповідальністю командитного товариства «Екоплон» в якості оплати рахунків-фактур ПДВ під номерами SEX/FE/0019/03/19, SEX/FE/0007/04/19, SEX/FE/0028/03/19, SEX/FE/0027/03/19, SEX/FE/0009/05/19/ та відсотків за затримку у здійсненні комерційних трансакції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2023 року для розгляду зазначеного судового доручення визначено суддю Петренко Л.В. та передано матеріали судового доручення.

Розглянувши вказані матеріали, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 500 ЦПК України, суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - дипломатичними каналами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 500 ЦПК України, судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно не належить до юрисдикції цього суду

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі N 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 с. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ГПК України суд виконує доручення іноземних судів щодо надання правової допомоги - вручення викликів до суду чи інших документів, допит сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, передані їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо його не укладено, - дипломатичними каналами.

Отже, аналогічне положення щодо виконання в Україні судових доручень іноземних судів встановлено у ст. 369 ГПК України. Тобто приписами ст. 500 ЦПК України та 369 ГПК України встановлено необхідність дотримання правил щодо юрисдикції, порушення якої унеможливлює виконання судового доручення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (див. mutatis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) 21 лютого 1975 року, заява N 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 заява N 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосуванні п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the U Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява N 8225/78.

Відповідно до статті 9 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року, яка регламентує порядок вручення документів, зазначено, що запитувана установа здійснює вручення документів відповідно до правил, які діють в її державі, якщо документи, які вручаються, складені державною мовою запитуваної Сторони або якщо додано завірені переклади на мову запитуваної Сторони. В інших випадках вручення документів адресатові здійснюється за його добровільною згодою.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 N 1092/5/54 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 за N 573/15264), компетентний орган - суд чи інший орган, до компетенції якого належить складання чи виконання доручення про надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах.

Цивільна справа (для розділів II-III, VI-VIII Інструкції) - справа, що розглядається судом за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, а також справа щодо цивільних, сімейних, трудових, господарських правовідносин, яка розглядається іншими компетентними органами.

Згідно з п. 1.6. вказаної Інструкції реалізація міжнародних договорів України з питань міжнародної правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень здійснюється у межах компетенції Міністерством юстиції України безпосередньо та через міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління), місцевими судами України (далі - суди України), а у відповідних випадках - іншими органами державної влади.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року N 1402-VIII, місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що справи, які виникають із господарських правовідносин, а також питання про вчинення процесуальних дій, які пов`язані із розглядом таких справ, мають розглядатися місцевими господарськими судами. Зокрема, в ГПК викладені спеціальні норми щодо порядку виконання місцевими господарськими судами доручень іноземних судів.

Такий підхід узгоджується, в тому числі, з положеннями Інструкції N 1092/5/54, в якій вказано, що вручення документів здійснюється у межах компетенції місцевими судами, до яких згідно ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» належать і місцеві господарські суди.

Отже, якщо зі змісту доручення іноземного суду та доданих до нього матеріалів вбачається, що судова справа, яка перебуває на розгляді іноземного суду, стосується господарських правовідносин, то в такому випадку доручення іноземного суду має виконуватися компетентним місцевим господарським судом.

Як убачається із матеріалів судового доручення, ЕКОПЛОН Товариство з обмеженою відповідальністю, командитне товариство звернувся із позовом до Районного суду в Кєльцах з позовом до ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», суд звернувся із судовим дорученням про вручення судових документів відповідачеві.

За змістом матеріалів доручення вбачається, що справа стосується вирішення господарсько-правового спору щодо корпоративних правовідносин, які виникли між юридичними особами у справі, що перебуває у провадженні Районного суду в Кєльцах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 500 ЦПК України судове доручення не приймається до виконання, зокрема, у разі якщо воно не належить до юрисдикції цього суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виконання судового доручення є складовою розгляду справи. Тому таке виконання повинно здійснюватись судом, встановленим законом. У розумінні ст. 6 Конвенції таким судом є суд господарської юрисдикції, який є компетентним через належність справи до його юрисдикції.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття до виконання судового доручення Районного суду в Кєльцах, оскільки дане судове доручення сформованого щодо господарського спору та не належить до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року, у справі № 336/547/23 (провадження N 2-д/336/2023) було відмовлено у прийнятті до виконання судового судове доручення Районного суду в Кєльцах про вручення судових документів представнику ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул. Державіна, 3-а, скероване Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одесса), з тих підстав, що судове доручення сформованого щодо господарського спору та не належить до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Таким чином, оскільки особи, які є учасниками судового провадження в Польському суді, є юридичними особами, та спір виник саме між ними, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для прийняття до свого виконання доручення Польського суду, та необхідність його повернення Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одесса) для дотримання юрисдикції та направлення доручення за суб`єктною юрисдикцією до Господарського суду Запорізької області.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 258-261, 353, 500 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у прийнятті до виконання судового судове доручення Районного суду в Кєльцах про вручення судових документів представнику ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул. Державіна, 3-а, направлене Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одесса).

Матеріали судового доручення Районного суду в Кєльцах про вручення судових документів представнику ТОВ «САНАЙ-АГРОПЛЮС», яке знаходиться за адресою: 69039, м. Запоріжжя, вул. Державіна, 3-а, направлене Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одесса) повернути до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) для звернення до належного господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя: Л.В. Петренко