РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В. при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М. з участю: представника позивача - адвоката Павлюка М.Г. представника відповідача - Шупік К.В .розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування державної реєстрації обтяжень, встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просить скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на невизначене майно, все нерухоме майно належне, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 05.01.11 виданої Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, зареєстрований: 05.01.2011 14:57:01 за № 10694218 реєстратором: Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з одночасним його припиненням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовився зняти накладений арешт з підстав викладених у листі від 05.09.2022 р. № 120704 , де повідомив, що оскільки в базі даних АСВП та ЄДРВП відсутні відомості щодо винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 05.01.2011 р., тому однозначно ідентифікувати приналежність постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 05.01.2011 р. до будь-якого виконавчого провадження, що на той час перебувало на виконанні у відділі - неможливо. На виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 . У зв`язку з накладеним обтяженням на все нерухоме майно, порушується її право власності. У судовому засіданні представник позивача адвокат Павлюк М.Г. підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити. Відмовився від вимоги щодо відшкодування позивачці за рахунок відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, підтримала правову позицію викладену у поданому до суду відзиві. Вважають, що у відділу ДВС відсутні правові підстави для скасування арешту. Зокрема, відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у межах виконавчих проваджень № 23338665 постанова про накладення арешту майна боржника державним виконавцем від 05.01.2011 року не виносилась, тому ідентифікувати на підставі якого виконавчого документу накладено арешт на все майно боржника, неможливо. Ухвалою суду від 21.11.2022р . у справі відкрите спрощене провадження , призначений розгляд без повідомлення сторін. 02.12.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позов. Ухвалою суду від 09.01.2023р. призначений розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить : земельна ділянка площею 0,0138 га з кадастровим номером :02:004:0963 та земельна ділянка площею 0,199 га з кадастровим номером :02:004:0964, номер інформаційної довідки 309991635; 1/2 частки квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу, ВКВ № 672419 р № 3940, 30.11.2007. З дослідженої судом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено обтяження (арешт нерухомого майна) відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10694218, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 05.01.2011. Згідно листа за № 120704 від 05.09.2022 відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) повідомив, що в базі даних АСВП та ЄДРВП відсутні відомості щодо винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 05.01.2011, тому однозначно ідентифікувати приналежність постанови про накладення арешту на нерухоме майно боржника б/н від 05.01.2011 до будь якого виконавчого провадження, що на той час перебувало на виконанні у відділі неможливо. Крім того листом за № 140143 від 22.09.2022 відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) повідомив, що у згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення заборгованості з позивача. Незважаючи на встановлені вище обставини, запис про арешт всього нерухомого майно нележного ОСОБА_1 до цього часу не скасований. Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державним реєстратором. Відповідно ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Запис про арешт майна позивачки було внесено невідомими особами без будь-яких письмових звернень до державного реєстратора, а отже, вказані дії є незаконними, запис є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Більше того, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Крім того, відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 р. у справі №154/883/19). Таким чином ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства є скасування державної обтяження у вигляді арешту на невизначене майно, все нерухоме майно належне, з одночасним його припиненням. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом, обмеження у праві власності на майно позивачки виникли у результаті ухвалення відділом ДВС постанови про накладення арешту на її майно, який по закінченню виконавчого провадження не був скасований і який на даний час існує при тому, що на примусовому виконанні виконавчого провадження у відділі ДВС щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 , не існує. Судові витрати віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд ,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити. Скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на невизначене майно, все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 05.01.11 р. виданої Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, зареєстрований: 05.01.2011 р. 14:57:01 за № 10694218 реєстратором: Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з одночасним його припиненням. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул. Замкова, 22-А, код ЄДРПОУ 35007146. Повний текст рішення виготовлено 03.02.2023.

Суддя О.В.Панас