РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4 ,

треті особи:

1) приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Івчук Станіслав Станіславович

2) Центрально-західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Хмельницький)

3) Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради

про визнання договору купівлі-продажу недійсним та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договори купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 703, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І., та усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення ОСОБА_4 із гаража АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_6 . Після його смерті залишився гараж АДРЕСА_1 . Вказаний гараж 24.06.1992 був придбаний ОСОБА_6 за договором, який затверджено представником Житомирського міськвиконкому ВЖВЕП №1, у ОСОБА_7 , який отримав право на будівництво за дозволом ВК Богунської районної ради м. Житомира від 17.04.1978 №5-49 на той період по АДРЕСА_2 (назва вул. Комарова м.Житомира неодноразово змінювалась). Гараж АДРЕСА_3 перебував у власності ОСОБА_6 до його смерті. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла дружина ОСОБА_3 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 у справі №295/4920/19 визнано право власності на гараж № НОМЕР_1 за новою назвою АДРЕСА_4 за спадкоємицею ОСОБА_6 - ОСОБА_3 . Однак, власник зазначеного гаража ним не може користуватись, оскільки приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчук С.С. 17.02.2017 за реєстраційним №631 посвідчено договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 , за яким 1/2 частина гаража перейшла у власність мешканця м.Житомира ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, який укладений з ОСОБА_8 . Однак за вказаним договором бюро технічної інвентаризації Житомирської області 19.05.2001 видало ОСОБА_5 технічний паспорт на 1/1 гаража № НОМЕР_2 , загальною площею 17,00 кв.м.

Відповідно до повідомлення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, довірена особа покупця ОСОБА_8 купила гараж АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 27.04.1996, який був зареєстрований за №3-2457. Однак, при перевірці в Житомирському обласному нотаріальному архіві такий договір відсутній, а за №3-2457 вчинено іншу нотаріальну дію, іншою датою та для інших осіб.

21.03.2017 ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частини гаража АДРЕСА_1 , площею 19,5 кв.м., вартістю 4 998,00 грн. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстрований у реєстрі за №371. Цього ж дня приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №19551963 про реєстрацію права власності на частину гаража площею 19,5 кв.м. за ОСОБА_4 .

27.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. повторно засвідчено договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 між вказаними особами на тих же умовах, який зареєстровано в реєстрі за №703.

При реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 від державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради 01.07.2020 стало відомо, що приватний нотаріус Поліщук А.І. повторно вніс в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно дані від 27.03.2017 за номером запису 1649331 щодо частини вказаного гаража, загальною площею 19,5 кв.м., про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 відповідно договору купівлі-продажу від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403.

Позивач вказує, що договори купівлі-продажу гаража по АДРЕСА_4 від 21.03.2017, реєстраційний номер 371, та від 27.03.2017, реєстраційний номер 703, є єдиним договором.

Також у позові зазначено, що договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 , від 27.04.1996, укладений між представником покупця ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зареєстрований за №3-2457, є нікчемним.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

14.12.2020 від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві вказав, що на підставі договорів купівлі-продажу від 21.03.2017 та від 27.03.2017, які посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за номерами 371 та 403, відповідно до яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи за номерами 19551963 та 19649331, ОСОБА_4 набув право власності на гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначені договори укладені відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для визнання їх недійсними відсутні, тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

30.12.2020 від представника третьої особи Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) надійшло пояснення, у якому вказано, що зазначене управління юстиції не є суб`єктом спірного правовідношення, між управлінням та сторонами у справі відсутні матеріально-правові відносини, тому не вбачається доцільності його участі у даній справі. Представник третьої особи розгляд справи просить проводи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

07.07.2021 представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву про закриття провадження у справі.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

05.01.2023 представник позивача ОСОБА_1 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.01.2023 у задоволенні заяви представника ОСОБА_4 , адвоката Козирєва І.М. про закриття провадження у справі, та у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 , адвоката позивача Врублевського М.М. про зупинення провадження у справі -відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що після смерті ОСОБА_6 все майно, у тому числі спірний гараж, перейшло у порядку спадкування до ОСОБА_3 . Через два тижні після смерті ОСОБА_6 замки, на які був замкнений гараж, були на місці. Ще через два тижні замки були змінені, а приміщення зайняте іншою особою, у зв`язку з чим була викликана поліція, яка це зафіксувала. Гаражем заволодів новий власник ОСОБА_4 .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що позов вважає безпідставним, оскільки спірні договори було укладено з додержанням вимог, встановлених ЦК України, підстави для визнання їх недійсними відсутні. ОСОБА_4 набув право власності на гараж у встановленому законодавством порядку та він є добросовісним набувачем. Позивач не є власником спірного майна, а також не є стороною спірних договорів, обставини щодо недійсності договорів купівлі-продажу нею не доведені.

Третя особа приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Івчук С.С. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у поясненнях розгляд справи просить проводити без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання начальника підприємства про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.06.1992 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір, відповідно до умов якого перший передав другому у постійне користування у приватну власність гараж, належний ОСОБА_7 на праві приватної власності, який знаходиться по АДРЕСА_2 , у вигляді капітальної будови, яка має порядковий №17 на генплані розміщення гаражів (а.с. 8).

21.03.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частини гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 . На момент укладення цього договору вказана частина гаража належить продавцеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу, посвідченого 17.02.2017 приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстром №631. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровано у реєстрі за №371 (а.с.9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 21.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. здійснено запис №19551963 про право власності ОСОБА_4 на частину гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 , площею 19,5 кв.м. (а.с. 10).

21.03.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частини гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 . На момент укладення цього договору вказана частина гаража належить продавцеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу, посвідченого 17.02.2017 приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстром №631. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровано у реєстрі за №403 (а.с. 11-12).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.03.2017 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. здійснено запис №19649331 про право власності ОСОБА_4 на частину гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 , площею 19,5 кв.м. (а.с. 13).

З листа Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, який наданий у відповідь на звернення ОСОБА_3 вбачається, що 17.12.2016 за реєстровим №6011 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. було посвідчено договір купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , між гр. ОСОБА_10 («Продавець») в особі представника по довіреності, та гр. ОСОБА_8 («Покупець»). Згідно з проведеною перевіркою встановлено, що на момент посвідчення вказаного договору документом, який підтверджував право власності гр. ОСОБА_10 на вказане нерухоме майно був договір купівлі-продажу, посвідчений Другою житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.1996 за реєстровим №3-2457. Згідно з довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 04.10.2016 №6745 право власності на вищевказаний гараж зареєстровано за гр. ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.1996, реєстровий №3-2457. Додатковою перевіркою за зверненням ОСОБА_3 та на підставі інформації, наданої Житомирським обласним державним нотаріальним архівом встановлено, що другий примірник договору купівлі-продажу від 27.04.1996, реєстровий №3-2457, в нотаріальному архіві відсутній. Крім цього, на підставі огляду реєстру для реєстрації нотаріальних дій Другої житомирської державної нотаріальної контори за 1996 рік, том №3, встановлено, що за реєстровим номером №3-2457 вчинено іншу нотаріальну дію іншою датою та для інших осіб. В свою чергу, записи у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 27.04.1996 відсутні. Також повідомлено, що 17.02.2017 щодо вищевказаного гаража було укладено договір купівлі-продажу між гр. ОСОБА_8 («Продавець») та гр. ОСОБА_5 («Покупець»), посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстровим № 631. 21.03.2017 за реєстровим №371 та 27.03.2017 за реєстровим №403 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком було посвідчено договори купівлі-продажу вказаного гаража (по частині) між гр. ОСОБА_5 («Продавець») та гр. ОСОБА_11 («Покупець»). Інформація про визнання вищевказаних договорів недійсними або їх скасування до міжрегіонального управління не надходила (а.с. 15-16).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 у справі №295/4920/19 визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 6-7).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.04.2021 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.02.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 110-113).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

У позові позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І.

Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Заявляючи вимогу про визнання договорів недійсними позивач у позові не навела жодних обставин, які відповідно до норм Цивільного кодексу України є підставами недійсності правочину, та судом такі обставини не встановлено.

Договори купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І., відповідають вимогам ЦК України щодо суб`єктного складу, форми та змісту правочину, тощо.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містить заборон щодо укладення декількох аналогічних договорів між тими ж сторонами щодо того ж предмету (його часток), отже посилання позивача на те, що при посвідченні спірних договорів нотаріус допустив порушення вимог законодавства України не доведено та не може бути підставою для визнання договорів недійсними.

Також у позові зазначено, що договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 , від 27.04.1996, укладений між представником покупця ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зареєстрований за №3-2457, є нікчемним.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилаючись на нікчемність договору купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 , від 27.04.1996, який укладений між представником покупця ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зареєстрований за №3-2457, позивач у позові не заявляє вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та не обґрунтовує у позові, яким чином нікчемність зазначеного правочину впливає на дійсність договорів, які позивач оспорює у даному позові.

Крім того, вказуючи на нікчемність вищезазначеного договору, позивач посилається на лист Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 02.09.2020, однак, на переконання суду, вказаний лист не є належним, достовірним та достатнім доказом нікчемності правочину. Позивач до позову не долучила будь-яких доказів, на підставі яких суд може встановити обставини нікчемності зазначеного правочину.

Позивачем у позові не обґрунтовано та не надано до суду жодних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність оспорюваних договорів купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що вимога позову про визнання правочинів недійсними задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позову про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення ОСОБА_4 із гаража АДРЕСА_1 , суд зазначає, що така вимога може бути заявленою законним власником та/або користувачем вказаного майна, проте, доказів того, що ОСОБА_3 є власником вказаного об`єкту нерухомості та/або законним його користувачем, суду під час розгляду справи не надано. Також, у відповідності до встановлених обставин справи, вимога про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном є похідною від вимоги про визнання правочинів недійсними, та оскільки у задоволенні першої вимоги відмовлено, похідна вимога також задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Коростенського нотаріального округу Івчука Станіслава Станіславовича, Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький), Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 від 21.03.2017 за реєстраційним номером 371 та від 27.03.2017 за реєстраційним номером 403, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченими приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І., та про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом примусового виселення ОСОБА_4 із гаража АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи:

1) приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Івчук Станіслав Станіславович (місцезнаходження: 11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Грушевського,12, кв.4)

2) Центрально-західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) (місцезнаходження: 29000, м.Хмельницький, вул.Володимирська, 91, ),

3) Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради (місцезнаходження: 10014,м.Житомир, вул.В.Бердичівська,15/1, )

Суддя: Т.А.Воробйова