Справа № 577/438/23
Провадження № 4-с/577/3/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2023 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Кучер Л.П.

представника заявника

адвоката Дерев`янко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотоп скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого за ордером представляє адвокат Дерев`янко Олени Валентинівни, заінтересована особа відділ державної реєстрації речових прав Конотопської міської ради, на бездіяльність начальника Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) Аліни Марценюк, яка полягає у відмові скасувати арешт на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність начальника Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) (далі по тексту Конотопський ВДВС) Аліни Марценюк щодо відмови у припиненні обтяження у вигляді арешту нерухомого майна;

- зобов`язати начальник Конотопського ВДВС Аліну Марценюк вжити заходів щодо скасування арешту нерухомого майна, а саме: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0606, загальною площею 3,7474 га, розташованої на території Жовтневської сільської ради Конотопського району Сумської області, який накладено на підставі постанови від 12.01.2012 року №3087415, виданої ВДВС Конотопського МРУЮ (обтяжувач), реєстраційний номер обтяження 12250596 від 06.03.2012 року, номер запису про обтяження 16849632.

На обгрунтування вимог представник заявника за ордером адвокат Дерев`янко О.В. вказала, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено в рамках виконавчого провадження № 30874135, яке закінчено 20.04.2012 року на підставі п.10 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючої на час винесення відповідної постанови). Згідно інформації є Єдиного реєстру боржників, інформація щодо боржника ОСОБА_1 відсутня. Разом з тим відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт накладений на все нерухоме майно Боржника, а саме: реєстраційний номер обтяження 12250596, зареєстроване 06.03.2012 року, обтяжувач ВДВС Конотопського МРУЮ, який до теперішнього часу не скасований. З метою вирішення цього питання до Конотопського ВДВС було направлено адвокатське звернення про припинення наведеного обтяження. Проте, начальник Конотопського ВДВС Аліна Марценюк письмово повідомила про відсутність законних підстав для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , що і стало підставою для звернення до суду.

Начальник Конотопського ВДВС Аліна Марценюк у поданому запереченні, з посиланням на норми ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції), а також ст.59 діючого ЗУ «Про виконавче провадження», просить відмовити у задоволенні скарги, вважаючи її безпідставною. Розгляд справи провести без представника ДВС.

Відділ державної реєстрації речових прав Конотопської міської ради правом надання письмових пояснень не скористався, у судове засідання представник не з`явився, що з огляду на положення ч.2 ст.450 ЦПК не перешкоджає розгляду звернення.

Суд, вислухавши доводи представника заявника, дослідивши надані докази дійшов такого висновку.

Встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 30874135, яке закінчено 20.04.2012 року на підставі п.10 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючої на час винесення відповідної постанови), державним виконавцем був накладений арешт на все майно належне ОСОБА_1 . Згідно інформації є Єдиного реєстру боржників, інформація щодо боржника ОСОБА_1 відсутня (а.с.8-9,12,16). Разом з тим відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт накладений на все нерухоме майно Боржника, а саме реєстраційний номер обтяження 12250596, зареєстроване 06.03.2012 року, обтяжувач ВДВС Конотопського МРУЮ, до теперішнього часу не скасований (а.с.6-7).

З метою вирішення цього питання до Конотопського ВДВС було направлено адвокатське звернення про припинення наведеного обтяження. Проте, начальник Конотопського ВДВС Аліна Марценюк письмово повідомила про відсутність законних підстав для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , що і стало підставою для звернення до суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 30874135 на стадії закінчення виконавчого провадження у 2012 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву адвоката Дерев`янка О.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі ордеру та договору, подану у листопаді 2022 року про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає можливість дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі відсутності відкритого виконавчого провадження підстав для збереження чинності арешту майна боржника законодавець не визначив.

Подаючи заяву до Конотопського ВДВС про зняття арешту з майна, представник заявника вказав, що згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, інформація щодо боржника ОСОБА_1 відсутня, а виконавче провадження № 30874135, яке перебувало на примусовому виконанні у Конотопському ВДВС закрито.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

При цьому суд також враховує, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , а також будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника і недоведеності необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника суд вважає, що незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22.

Керуючись: ст. 447-450 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність начальника Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) Аліни Марценюк, що полягає у незнятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 30874135, протиправною та зобов`язати начальника Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) Аліну Марценюк зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , накладеного в межах зазначеного виконавчого провадження а саме: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0606, загальною площею 3,7474 га, розташованої на території Жовтневської сільської ради Конотопського району Сумської області, реєстраційний номер обтяження 12250596 від 06.03.2012 року, номер запису про обтяження 16849632.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу оголошення.

СуддяВ. О. Кравченко