ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3262/22
номер провадження 2/695/436/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про повернення малолітньої дитини за постійним місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

-зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця її постійного проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 07.12.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, залучено Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду даної справи на 11.01.2023 о 10 год 30 хв.

У підготовчому судовому засіданні 11.01.2023 представник відповідача адвокат Бочаров О.М. пояснив, що його довіритель ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час розгляду даної справи перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина та отримали статус біженців, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що підтверджується відповідною довідкою.

Враховуючи підстави та предмет спору, з метою вирішення питання підсудності даної справи Золотоніському міськрайонному суду на підставі ст. 6 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчиненої 19 жовтня 1996 року в м. Гаазі та ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» № 136-V від 14.09.2006, у підготовчому судовому засіданні 11.01.2023 судом відкладено підготовче судове засідання до 09 год 30 хв 06.02.2023 для надання представником відповідача нотаріально завіреного перекладу на українську мову довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля.

У підготовче судове засідання 06.02.2023 позивач не прибув, явку свого представника не забезпечив. Відповідно до наданого перед початком судового засідання клопотання представника позивача, останній просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у підготовче судове засідання 06.02.2023 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, нотаріально завірений переклад на українську мову довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля також не надав.

Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у відсутність відповідача та представника відповідача до суду не надходило.

Третя особа явку свого представника також не забезпечила.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Враховуючи підстави та предмет спору, суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд зауважує, що спірні правовідносини обтяжені іноземним елементом, а тому юрисдикція такого спору визначається за спеціальними правилами, закріпленими як у законах України, так і у міжнародно-правових договорах, положення яких є частиною національного законодавства України.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Враховуючи, що відповідач у справі громадянка України ОСОБА_2 за усіма повідомленими позивачем та представником відповідача обставинами перебуває за межами України та отримала статус біженця, даний спір обтяжений іноземним елементом.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Водночас відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частини другої статті 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Тож юрисдикція цього спору має визначатися в першу чергу не правилами національного цивільного процесу, а правилами відповідних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час визначення юрисдикції цього спору також підлягають застосуванню Гаазькі конвенції 1980 та 1996 років, які регулюють питання міжнародної підсудності таких спорів й визначають, органи якої держави мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи та майна дитини.

Відповідно до статті 29 Гаазької конвенції 1980 року ця Конвенція не перешкоджає будь-якій особі, установі або органу, що заявляє про порушення прав піклування або доступу відповідно до положень статей 3 або 21, прямо звернутися до судових або адміністративних органів будь-якої Договірної держави, на підставі положень цієї Конвенції або на іншій підставі.

У статті 50 Гаазької конвенції 1996 року зазначено, що ця Конвенція не впливає на застосування Гаазької конвенції 1980 року у відносинах між сторонами обох Конвенцій. Однак ніщо не перешкоджає застосуванню положень цієї Конвенції для цілей повернення дитини, яка була протиправно переміщена або утримувалася, чи для надання права на спілкування.

Отже наведене правило передбачає можливість паралельного застосування обох Гаазьких конвенцій для цілей повернення дитини, яка була протиправно переміщена або утримувалася.

Гаазька конвенція 1996 року не замінює і не вносить змін у механізм, встановлений Гаазькою конвенцією 1980 року для дій у ситуаціях міжнародного викрадення дітей. Навпаки, ОСОБА_4 конвенція 1996 року доповнює та посилює ОСОБА_4 конвенцію 1980 року стосовно деяких аспектів. Це означає, що низка її положень можуть бути використані як доповнення до Гаазької конвенції 1980 року, коли остання застосовується до конкретної справи.

Правила стосовно юрисдикції, які містяться у главі ІІ Гаазької конвенції 1996 року, створюють загальний підхід до юрисдикції, що забезпечує визначеність для сторін і може таким чином сприяти запобіганню спроб пошуку «зручного» суду через міжнародне викрадення дітей.

Гаазька конвенція 1980 року продовжує застосовуватися до відносин між договірними державами Гаазької конвенції 1996 року, які є також учасниками Гаазької конвенції 1980 року.

Гаазька конвенція 1996 року доповнює і посилює ОСОБА_4 конвенцію 1980 року, встановлюючи чіткі межі для здійснення юрисдикції, в тому числі у виключних випадках, коли у поверненні дитини відмолено або повернення не запитано. Гаазька конвенція 1996 року укріплює Гаазьку конвенцію 1980 року, підкреслюючи первинну роль органів влади Договірної держави постійного місця проживання дитини у прийняття рішень про заходи, які можуть бути необхідні для довгострокового захисту дитини.

Такий підхід у розумінні співвідношення цих Конвенцій підтримується положеннями «м`якого права» (пункти 13.1, 13.2, 13.5, 13.6 Практичного посібника застосування Гаазької конвенції 1996 року Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права, 2014 рік), а також офіційним тлумаченням, наданим Постійним бюро Гаазької конференції.

За правилами Гаазької конвенції 1996 року у випадку викрадення держава, в якій дитина зазвичай проживала безпосередньо перед переміщенням або утримуванням, зберігає юрисдикцію відповідно до статті 5, за умови дотримання певних умов відповідно до статті 7 цієї Конвенції.

Стаття 5 Гаазької конвенції 1996 року містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Стаття 7 Гаазької конвенції 1996 року встановлює форму збереження юрисдикції держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення чи утримування.

Водночас пунктом першим статті 6 Гаазької конвенції 1996 року визначено, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5.

Згідно з пунктом другим статті 6 Гаазької конвенції 1996 року положення попереднього пункту також застосовуються до дітей, чиє звичайне місце проживання не може бути встановлене.

У підготовчому судовому засіданні 11.01.2023 представник відповідача адвокат Бочаров О.М. пояснив, що його довіритель ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час розгляду даної справи перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина та отримали статус біженців, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що підтверджується відповідною довідкою.

Враховуючи підстави та предмет спору, з метою вирішення питання підсудності даної справи Золотоніському міськрайонному суду на підставі ст. 6 Гаазької конвенції 1996 року, у підготовчому судовому засіданні 11.01.2023 судом відкладено підготовче судове засідання до 09 год 30 хв 06.02.2023 для надання представником відповідача нотаріально завіреного перекладу на українську мову довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у підготовче судове засідання 06.02.2023 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, нотаріально завірений на українську мову переклад довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля також не надав.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи необхідність отримання судом доказів на підтвердження доводів представника відповідача з метою визначення юрисдикції (підвідомчості) даного спору, на підставі ч.7 ст.81 ЦПК України суд вважає за доцільне зобов`язати представника відповідача надати суду нотаріально завірений на українську мову переклад довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля.

Суд звертає увагу представника відповідача на те, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном, так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші).

Згідно з ч. 1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Водночас, з підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з необхідністю надання представником відповідача нотаріально завіреного на українську мову перекладу довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля,наявні підстави для відкладення підготовчого судового засідання.

Згідно з ч. 3 ст. 189 ЦПК України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Таким чином на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку відкласти підготовче судове засідання та продовжити підготовче провадження на 30 (тридцять) днів.

Керуючись ст. 76-99, 189, 196-200, 223, 247, 259-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про повернення малолітньої дитини за постійним місцем проживання на 30 (тридцять) днів.

Відкласти підготовче судове засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про повернення малолітньої дитини за постійним місцем проживання до 09 год 30 хв 21.02.2023.

Зобов`язати представника відповідача адвоката Бочарова О.М. надати суду до 21.02.2023 нотаріально завірений на українську мову переклад довідки про надання відповідачу та неповнолітній дитині сторін статусу біженців на території Федеративної Республіки Німеччина з проставленням апостиля.

Копію ухвали надіслати учасникам справи та представнику відповідача адвокату Бочарову О.М.

У підготовче засідання викликати осіб, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню відповідно до частини 1 ст. 382 Кримінального кодексу України карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Згідно з ч. 2 цієї статті ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська