Провадження № 22-ц/801/295/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В.В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуСправа № 127/35201/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

Рішення ухвалила суддя Дернова В. В.

Рішення ухвалено о 09:51 год у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2022 року,

Встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що за користування електричною енергією він переплатив постачальнику ТОВ «Енера Вінниця» станом на 01 квітня 2019 року 1388,70 грн. Відповідно до квитанцій: за січень 2019 року заплатив 320,10 грн., за лютий 2019 року 301,70 грн., за березень 2019 року 655,10 грн. Неодноразові його звернення до відповідачів про зарахування переплачених коштів на наступні періоди ніяких результатів не дали. Більше того ТОВ «Енера Вінниця» надіслало йому акт звірки оплати за використану електроенергію за період 2019-2020 роки, по якому з ним ніхто не звірявся і він його не підписував, та в якому вказано, що він не переплатив, а має заборгованість на суму 1358,15 грн. Тобто, ті кошти, які він переплатив, йому не зараховані як оплата за використання електричної енергії.

Починаючи із 2019 року він ходить по різних інстанціях, щоб доказати неправомірність відповідачів при розрахунку за поставлену електроенергію, але ніхто не хоче йому допомогти добитися істини.

У зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, він і його сім`я переживають душевні страждання. Він відчуває приниженні своєї честі та гідності, а також ділової репутації. Вважає, що у смерті його дружини ОСОБА_2 10 вересня 2021 року також є вина відповідачів, адже вона дуже переживала у зв`язку з протиправними діями постачальників електроенергії. За його діяльність працівники «Енера Вінниця» погрожували йому від`єднати його будинок від постачання електричної енергії.

Вважає, що моральна шкода, яку спричинили йому відповідачі вимірюється в 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 372 150,00 грн. (2481 грн. х 150).

Позивач просив стягнути із відповідачів солідарно матеріальні збитки на його користь в сумі 1388,70 грн. та моральну шкоду в сумі 372 150,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: стягнути на користь його сім`ї із старшого оператора СО «Вінницькі міські електричні мережі» підрозділу АТ «Вінницяобленерго» ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 1388,70 грн.; стягнути на користь його сім`ї з головного адміністратора ТОВ «Енера Вінниця» ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 1377,70 грн.; стягнути на користь його сім`ї моральну шкоду з АТ «Вінницяобленерго», його підрозділу СО «Вінницькі міські електричні мережі» та ТОВ «Енера Вінниця» 496 200,00 грн. солідарно.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і таким, що підлягає до скасування, оскільки висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, та не відповідно до норм матеріального права, які підлягають до застосування до спірних правовідносин, а на власних, суб`єктивних міркуваннях та припущеннях.

Протиправними діями відповідачів порушуються права члена сім`ї позивача його дружини, інваліда першої групи, яка постійно з ним проживає і користується послугами відповідачів, що вбачається, зокрема, із пункту 21 договору про користування електричною енергією № 050050226 від 28 листопада 2014 року.

Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право позивача вимагати усунення недоліків у наданні послуг відповідачами, зокрема, у необхідності надання правильних рахунків, а також на відшкодування збитків.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом не вірно застосовані положення частини 4 статті 82 ЦПК України, врахувавши в оскаржуваному рішенні, обставини, встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, проте такі обставини є різними.

Судом допущено порушенням вимог частин 1 і 3 статті 229 ЦПК України, оскільки у судовому засіданні не досліджені надані ним докази такі як: про сплату за невідому громадянку ОСОБА_5 3374,54 грн.; про попередження ОСОБА_4 вимогою повторно сплатити 1377,68 грн., в іншому випадку буде відключено постачання електроенергії, про що позивач вказав у своєму клопотанні від 03 лютого 2022 року; про підвищення матеріальної шкоди до 2766,39 грн.; про підвищення моральної шкоди на 124 050,00 грн. до суми 496 200,00 грн.; про стягнення з відповідача 1, конкретно із ОСОБА_3 1388,70 грн. матеріальної шкоди; про стягнення з відповідача 2, конкретно з ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 1377,69 грн.; про стягнення на його користь з відповідачів завдану його сім`ї моральну шкоду в сумі 496 200, 00 грн., солідарно, а також не враховано цілий ряд інших доказів, які він надав до суду і які як він вважає, мають значення для вирішення справи.

Відповідач ТОВ «Енера Вінниця» подав відзив на апеляційну скаргу, в якім вказав, що позивачем не доведено неправомірних дій, бездіяльності з боку обох відповідачів, не надано і не доведено обґрунтованості стягнення такої суми, тому рішення суду вважає законним і обґрунтованим, тобто ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу вважає безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідач АТ «Вінницяобленерго» у своєму відзиві зазначив, що вимоги в апеляційній скарзі не визнає, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи і надав належну оцінку зібраним по справі доказам, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача АТ «Вінницяобленерго», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ТОВ «Енера Вінниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, якою просив розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримував від відповідача АТ «Вінницяобленерго», а на даний час отримує від відповідача ТОВ «Енера Вінниця» послуги з постачання електричної енергії.

Позивач ОСОБА_1 не погоджується із заборгованістю за надання послуг з постачання електроенергії у сумі 1388,70 грн. і вважає, що йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 1388,70 грн. і моральну шкоду в сумі 372 150,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року у цивільній справі за № 127/11144/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та про стягнення моральної шкоди (том 1 а. с. 35-40).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у цивільній справі № 127/11144/19 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у цивільній справі № 127/11144/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та його представника адвоката Герасимишиної Тетяни Віталіївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у цивільній справі № 127/11144/19 спростована неправомірність дій чи бездіяльність відповідачів по справі АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця», яке має преюдиційне значення для даної справи, тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а також із того, що вимога позивача про солідарний обов`язок відповідачів у справі щодо відшкодування йому шкоди не ґрунтується на чинному законодавстві.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.

Статтею 15 ЦК України надано право кожній особі на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені статтею 16 ЦК України, за змістом якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у такий спосіб: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч. 3).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (ч. 4).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (частина 3).

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами (частина 4).

Згідно вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина 2).

З урахуванням наведених норм матеріального права, підставами для відповідальності за завдану і майнову і моральну шкоду фізичній особі у даній справі є існування протиправних рішень, дій чи бездіяльності особи.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути матеріальну і моральну шкоду із відповідачів: АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» з тих підстав, що він не погоджується із фактом нарахування йому заборгованості за послуги з постачання електроенергії, доводячи, що у нього заборгованість відсутня, а має місце переплата за спожиту електроенергію (том 1 а. с. 1-2).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, яке набрало законної сили 10 вересня 2019 року, у цивільній справі за № 127/11144/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (том 1 а. с. 35-40).

У позовній заяві по цивільній справі № 127/1114/19 ОСОБА_1 , зокрема, просив: визнати протиправним нарахування АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» показників свого електролічильника порівняно до показників будинкового електролічильника позивача по АДРЕСА_1 ; визнати протиправною відмову АТ «Вінницяобленерго» у проведенні перерахунку показників будинкового електролічильника по АДРЕСА_1 та суми до сплати; зобов`язати АТ «Вінницяобленерго» провести перерахунок суми до сплати у розмірі 581 грн 09 коп. у рахунку станом на 01 січня 2019 року із коригуванням показників відповідно спожитих, знятих та переданих показників будинкового електролічильника по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Енера Вінниця» провести перерахунок суми до сплати у розмірі 1397,68 грн. у рахунку станом на 01 травня 2019 року із коригуванням показників відповідно до спожитих, знятих та переданих показників будинкового електролічильника по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 35).

Відмовляючи у задоволенні позову у цивільній справі № 127/11144/19, суд виходив з недоведеності позивачем ОСОБА_1 порушень його прав відповідачами АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця», а позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що показники спожитої електроенергії не відповідають дійсності.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки зазначеним судовим рішенням по цивільній справі № 127/11144/19, яке набрало законної сили, не встановлено неправомірності рішень, дій та бездіяльності відповідачів по справі, і позивачем не надано будь-яких інших доказів неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, які б спричинили йому матеріальну і моральну шкоду саме у такому ним заявленому розмірі, заявлений позов до задоволення не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заявлені позивачем в апеляційній скарзі вимоги про ухвалення, після скасування оскаржуваного ним рішення, нового рішення про стягнення на користь його сім`ї: із старшого оператора СО «Вінницькі міські електричні мережі» підрозділу АТ «Вінницяобленерго» ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 1388,70 грн.; із головного адміністратора ТОВ «Енера Вінниця» ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 1377,70 грн.; моральної шкоди з АТ «Вінницяобленерго», його підрозділу СО «Вінницькі міські електричні мережі» та ТОВ «Енера Вінниця» в сумі 496 200,00 грн. солідарно, не можуть бути задоволені, оскільки заявлені з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 2).

Відповідно до частин 1 і 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у даному випадку, є позовна заява.

За правилами статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування; зазначає повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я, по батькові для фізичних осіб) сторін, у тому числі відповідачів; зазначає ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов поданий до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини тощо.

Статтями 43 і 49 ЦПК України визначені права та обов`язки сторін. Згідно статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач, зокрема вправі: збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої); змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина 3).

Відповідно до частини 5 статті 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частини третьої і четвертої цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 свої вимоги заявив до юридичних осіб АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця» про стягнення у солідарному порядку матеріальних збитків в розмірі 1388,70 грн. та про стягнення у солідарному порядку моральної шкоди в сумі 372 150,00 грн. (том 1 а. с. 1-2).

Матеріали цивільної справи містять клопотання, підписане позивачем ОСОБА_1 03 лютого 2022 року, та подане ним, як зазначено позивачем відповідно до частини 10 статті 83 ЦПК України, у якому відповідачами зазначено лише дві юридичні особи: АТ «Вінницяобленерго» і ТОВ «Енера Вінниця», але розмір матеріальної і моральної шкоди зазначений у збільшеній сумі 2766,40 грн. та 496 200,00 грн., відповідно. Інших відповідачів у клопотанні позивачем не зазначено (том 1 а. с. 52-58).

Проте, дане клопотання подане відповідно до частини 10 статті 83 ЦПК України, згідно зазначення позивачем, а не у відповідності до вимог статті 49 ЦПК України.

Як свідчать матеріали цивільної справи у визначеному Цивільним процесуальним кодексом України позивач згідно вимог статей 43 та 49 ЦПК України у передбачений цим законом строк не звертався до суду із відповідною письмовою заявою про збільшення розміру позовних вимог про зміну предмета або підстав позову шляхом подання письмової заяви. Клопотання від 03 лютого 2022 року подане позивачем із порушенням вимог частини 5 статті 49 ЦПК України, тому не прийняте судом до розгляду.

А, отже, згідно правил частини 6 статті 367 ЦПК України такі заявлені в апеляційній скарзі вимоги позивача в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги є безпідставними та не приймаються до уваги з огляду на вимоги зазначених норм Цивільного процесуального кодексу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із чим рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року