Провадження № 2/204/3201/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Савченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 із вимогою про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 24 березня 2023 року у 15 годині 10 хвилин у м. Дніпро по вул. Робочій, водій ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом Shineray, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Каверіна, яке регульоване світлофорним об`єктом,при зміні сигналу світлофора, при увімкненому в його напрямку зеленому сигналі після червоного та жовтого світлофора не надав змоги іншим учасникам дорожнього ружу завершити перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по позначеному пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав пошкодження, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року по справі № 204/6561/23 водія визнано винним у вчиненні виказаної дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що внаслідок спричиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, позивачу ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок (садна плечового суглобу, обох гомілок, кистей, забій правого плечового суглобу, правої кисті, обох гомілок, обох колінних суглобів, лівого голіностопного суглобу). Після ДТП ОСОБА_2 5 днів перебувала на стаціонарному лікуванні. Станом на дату звернення, враховуючи політравматичність отриманих внаслідок ДТП пошкоджень, позивачка ОСОБА_2 потребує медичного догляду та з 08 серпня 2023 року перебуває у відділенні медичної реабілітації та фізіотерапії КП «РМЦРЗ» ДОР. Позивачі зазначають, що ушкодження здоров`я ОСОБА_2 з вини відповідача, тривале відновлення останньої після отриманих травм, яке триває й по теперішній час, завдало позивачам моральної шкоди, який виразився у страху за життя своєї дитини, який був викликаний внаслідок протиправних дій відповідача, емоційному дискомфорті пов`язаному зі зміною звичайного устрою життя (необхідності у судовому порядку доводити вину відповідача у ДТП, постійно звертатись до лікарів для отримання консультацій та відповідного лікування, витрата коштів та часу, що з цим пов`язані, тощо), відсутності з боку винної особи жодного наміру відшкодувати негативні наслідки та компенсувати спричинені їм збитки (навіть відсутність звичайного вибачення), тому позивачі вважають, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнутий з відповідача на їх користь становить 20000 гривень кожному із них, бо саме така сума буде для них прийнятною компенсацією за заподіяну з вини відповідача їм моральну шкоду. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 , як законний представник позивача ОСОБА_2 , понесла майнові збитки, внаслідок спричиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, які також підлягають стягненню з відповідача на її користь та складаються з витрат на придбання ліків та харчування ОСОБА_2 (при знаходженні у стаціонарі) в загальному розмірі 3562 гривні 60 копійок та витрати на ремонт пошкоджених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джинсів ОСОБА_2 в розмірі 400 гривень, які позивачі прохають стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі та витратами на надання правової допомоги у сумі 3500 гривень.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 21 вересня 2023 року (а. с. 24), копія якої надіслана учасникам справи до відому 18 серпня 2023 року за вихідним № 25839/23-вих/2/204/3201/23 (а. с. 25).

31 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Савченка О.В. (а. с. 43-45, 46-48, 48-50 та на звороті), в яких він позовні вимоги визнає частково.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказує, що відповідач визнає та не заперечує матеріальні збитки у сумі 3962 гривні 60 копійок, які ОСОБА_1 понесла на лікування ОСОБА_2 та витрати на ремонт одягу. З огляду на зазначену норму матеріального права, положення постанови Пленуму Верховного суду України та обставини справи, відповідач частково погоджується з вимогою ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я останньої. Разом з цим, відповідач вважає, що сума відшкодування яку вимагає позивачка є надмірною та такою, що не відповідає обставинам справи та засадам розумності, виваженості і справедливості. Тому, розумним розміром моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 , яка підлягає відшкодуванню відповідач вважає 10000 гривень. Натомість, з позовними вимогами ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди, позивач не погоджується повністю, оскільки позивачка не отримала ушкодження здоров`я внаслідок дій відповідача та не обґрунтовує душевних страждань, які зазнала особисто вона. Тому прохає суд у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву, обґрунтування надали аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників цивільного процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року у справі № 204/6561/23 (а. с. 5 та на звороті) ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь Держави у розмірі 850 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24 березня 2023 року у 15 годині 10 хвилин у м. Дніпро по вул. Робочій, водій ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом Shineray, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Каверіна, яке регульоване світлофорним об`єктом, при зміні сигналу світлофора, при увімкненому в його напрямку зеленому сигналі після червоного та жовтого світлофора, не надав змоги іншим учасникам дорожнього ружу завершити перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по позначеному пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав пошкодження, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Крім того, з вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_3 , явка якого судом була визнана обов`язковою, без поважних причин в судове засідання не з`явився, натомість, його захисник адвокат Антонов К.Д. у судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема з тих підстав, що іншим транспортним засобам шкоди завдано не було.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, встановлені постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року у справі № 204/6561/23 обставини не підлягають доведенню під час розгляду даної справи.

З виписки з медичної картки КП «РМЦРЗ» ДОР стаціонарного хворого № 5424 (а. с. 7 та на звороті) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в стаціонарі закладу з 24 березня 2023 року по 28 березня 2023 року з діагнозом: «S05.00 закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок (садна правого плечового суглобу, обох гомілок, кистей, забій правого плечового суглобу, правої кисті, обох гомілок, обох колінни х суглобів, лівого г/стопного суглобу).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КП «РМЦРЗ» ДОР № 546704651 від 24 березня 2023 року дитячого нейрохірурга (а. с. 8), ОСОБА_2 встановлено діагноз «S06.00 Струс головного мозку.

З консультативного висновку спеціаліста КП «РМЦРЗ» ДОР № 546704693 від 24 березня 2023 року дитячого хірурга (а. с. 9), вбачається, що ОСОБА_2 встановлено діагноз «S30.1 Забій стінки живота.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КП «РМЦРЗ» ДОР № 546726272 від 28 квітня 2023 року дитячого ортопеда і травматолога (а. с. 810), ОСОБА_2 встановлено діагноз «М42.04 Ювенільний остеохондроз хребта, грудний відділ. Лівобічний грудний С-подібний сколіоз ІІ ступеню. Забій грудного відділу хребта?».

Згідно з довідкою КП «РМЦРЗ» ДОР (а. с. 11), ОСОБА_2 , з 03 серпня 2023 року перебуває на реабілітації у відділенні медичної реабілітації та фізіотерапії КП «РМЦРЗ» ДОР.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справа, що позивачки мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а. с. 15, 16).

Також, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 понесено витрати на лікування, харчування та ремонт одягу ОСОБА_2 після ДТП у сумі 3962 гривні 60 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 12-14).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України, з-поміж іншого, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Приписами ст. 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, із вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, внаслідок якого позивачці ОСОБА_2 завдано шкоди здоров`ю та пошкоджено її речі.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій відповідача, понесла матеріальні збитки пов`язані із лікуванням та харчуванням ОСОБА_2 в період перебування останньої на стаціонарному лікуванні, а також ремонту її пошкоджених речей внаслідок ДТП, у сумі 3962 гривні 60 копійок. Вказана позивачкою сума підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами у справі, а відтак суд доходить переконливого висновку про те, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а тому з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 3962 гривні 60 копійок завданої матеріальної шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачка ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, якими завдано шкоду її здоров`ю.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, суд погоджується з тим, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених у її фізичних та душевних стражданнях, пов`язаних із її тривалим відновленням після отриманих травм, яке триває і досі, зміною звичайного способу життя, постійним відвідуванням лікарів та отриманням консультацій щодо подальшого лікування, погіршенням координації рухів потерпілої та обмеженнями щодо її фізичних навантажень у такому юному віці.

За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат позивачки ОСОБА_2 , та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає позовні вимоги про стягнення із відповідача 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та співмірними, підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди, суд погоджується з тим, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, які виразилися у страху за життя своєї дитини, який був викликаний внаслідок протиправних дій відповідача, емоційному дискомфорті пов`язаному зі зміною звичайного устрою життя (необхідності у судовому порядку доводити вину відповідача у ДТП, постійно звертатись до лікарів для отримання консультацій та відповідного лікування, витрата коштів та часу, що з цим пов`язані, тощо), відсутності з боку винної особи жодного наміру відшкодувати негативні наслідки та компенсувати спричинені їм збитки (навіть відсутність звичайного вибачення).

За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат позивачки ОСОБА_1 , та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 гривень, оскільки на думку суду вимоги про стягнення із відповідача 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мають надмірний характер.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачам у даній справі на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 08/08/23-1 від 08 серпня 2023 року (а. с. 18 та на звороті) надавало Адвокатське об`єднання «Радник», в особі керуючого партнера Чіп Ярослава Миколайовича, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1918 від 17 листопада 2008 року (а. с. 21).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Чіпом Я.М. надано акт виконаних робіт від 08 серпня 2023 року на загальну суму 3500 гривень.

На підтвердження оплати правової допомоги у розмірі 3500 гривень, надано суду платіжну інструкцію № 0.0..1 від 08 серпня 2023 року на суму 3500 гривень (а. с. 19 на звороті).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену позивачками ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі часткового задоволення позову, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено частково, у сумі 8962 гривні 60 копійок, при цьому позивачі були звільненні від сплати судового збору при зверненні з вказаними позовом до суду, то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, виходячи із розрахунку 1 відсоток ціни позову (за майнову вимогу), але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення моральної шкоди та матеріальної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3962 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є мати ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна