РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

09 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/14232/22

Провадження № 22-ц/4815/434/23

Рівненський апеляційний суд в складі судді Майданіка В. В, розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2022 року у справі за скаргою стягувача ОСОБА_2 , боржник: Міністерство оборони України, орган державної виконавчої служби: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на рішення органу державної виконавчої служби,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2022 року скаргу було задоволено. Суд ухвалив:

--- визнати неправомірною постанову від 12.09.2022 року про закінчення виконавчого провадження №68621440, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною;

--- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову від 12.09.2022 року про закінчення виконавчого провадження №68621440;

--- зобов`язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2021 року на підставі виконавчого листа, виданого 17.09.2021 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/24284/18.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 , діючим від імені Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подана 15 лютого 2023 року апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні скарги. При цьому скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, мотивуючи своє прохання тим, що повний її текст він не отримував, а про її існування стало відомо лише 15.02.2023 року, на підтвердження чого надав витяг з ЄДРСР 25.10.2022 року.

Апеляційна скарга не відповідала вимогам ст.356 ЦПК України, зокрема не було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

З огляду на вказане ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.03.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу було залишено без руху з надання строку для усунення недоліку, а саме для надання документу про сплату судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

08.03.2023 року до апеляційного суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліку з долученням документу про сплату судового збору в зазначеному розмірі.

Однак, напередодні, 03.03.2023 року, до апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить відмовити у відкритті апеляційного провадження через неповажність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Своє прохання він обґрунтував тим, що найпізніше 19.01.2023 року скаржник знав про винесення оскаржуваної ухвали від 07.12.2022 року, адже 19.01.2023 року він ( ОСОБА_2 ) надіслав скаржнику на електронну пошту заяву з проханням виконати вимоги ухвали суду першої інстанції від 07.12.2022 року у справі № 569/14232/22, яка набрала законної сили 23.12.2022 року. Повторну аналогічну заяву він надіслав скаржнику 10.02.2023 року. І 02.03.2023 року він виявив у своїй поштовій скринці лист звичайною поштою, в якому була відповідь скаржника від 15.02.2023 року на його зазначені заяви від 19.01.2023 року та від 10.02.2023 року із зазначенням про подання апеляційної скарги. Також ОСОБА_2 зазначив, що скаржник є стороною та зацікавлений в ознайомленні з судовим рішенням, а ЄДРСР є загальнодоступним. А тому, вважає, що скаржник без поважної пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали від 07.12.2022 року.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

За положеннями ст.354 ЦПК України в чинній редакції: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів, а на ухвалу суду протягом 15 днів з дня його (її) проголошення (абз.1 ч.1); якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (абз.2 ч.1); учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч.2); строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу (ч.3).

Згідно ст.357 ЦПК України: апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом 10 днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.3); якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст.358 цього Кодексу (ч.4).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011р (заява №4994/04), практика якого відповідно до ст.9 Конституції України та ч.4 ст.10 ЦПК України 2017 року застосовується судами при розгляді справ як джерело права, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (правова доктрина, що походить із римського права і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сил) (параграф 47 рішення у справі "Устименко проти України", параграф 41 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція "поважних причин", згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про "поважні причини".

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційна скарга подана після закінчення 15-денного строку, установленого ч.1 ст.354 ЦПК України (оскільки повне судове рішення було складено 07.12.2022 року, то останнім днем подачі скарги, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України, є четвер, 22.12.2022 року). Скаргу ж подано 15 лютого 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу за відсутності скаржника, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повний текст ухвали від 07.12.2022 року скаржник не отримував.

Проте, він про неї знав ще найпізніше як 20.01.2023 року, адже 19.01.2023 року ОСОБА_2 надіслав скаржнику на електронну пошту заяву з проханням виконати вимоги ухвали суду першої інстанції від 07.12.2022 року у справі № 569/14232/22. Повторну аналогічну заяву він надіслав скаржнику 10.02.2023 року. З роздруківки її надсилання на електронну пошту скаржника, яка долучена до заяви ОСОБА_2 від 03.03.2023 року, вбачається, що скаржник отримав її 19.01.2023 року. Більш того, у своїй відповіді від 15.02.2023 року на його зазначені заяви від 19.01.2023 року та від 10.02.2023 року скаржник визнав факт отримання ним заяв ОСОБА_2 від 19.01.2023 року та від 10.02.2023 року та зазначив про подання апеляційної скарги. При цьому скаржник зазначив, що заяву ОСОБА_2 від 19.01.2023 року було зареєстровано 20.01.2023 року за вх. № М-1548.

Апеляційний суд вважає, що підстави, вказані скаржником на обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, є неповажними. Так, не можуть бути прийняті до уваги самі по собі посилання на те, що повний текст оскаржуваної ухвали він не отримував, а про її існування стало відомо лише 15.02.2023 року, на підтвердження чого надано витяг з ЄДРСР 25.10.2022 року. Адже вказаний витяг судового рішення (оскаржуваної ухвали), який містить лише його вступну частину, не підтверджує та/або не спростовує жодних фактів. З іншого боку, скаржник жодним чином не мотивував пропущення строку на апеляційне оскарження, виходячи з того, що про існування ухвали від 07.12.2022 року він дізнався, найпізніше, ще 20.01.2023 року. Як учасник справи він мав усі можливості для отримання, наприклад, в суді копії оскаржуваної ухвали.

Отже, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, зазначені скаржником у клопотанні, визнані неповажними.

Вказана обставина згідно ч.3 ст.357 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху та надання скаржнику строку тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали для подачі заяви з зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Керуючись ст.ст.354, 357 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2022 рокузалишити без руху.

Надати скаржнику строк в 10 днів з дня вручення цієї ухвали для подачі заяви з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, з посиланням на номер провадження: 22-ц/4815/434/23.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимоги про подання у встановлений строк заяви з зазначенням інших підстав для поновлення строку або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського

апеляційного суду В. В. Майданік