Номер провадження: 22-ц/813/677/23
Справа № 1522/2203/2012
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

19.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування і договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування і договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, та про витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення; та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович, -

встановив:

ІІ ОПИСОВА ЧАСТИНА:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування і договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та про витребування майна з чужого незаконного володіння.

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та повернуто квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_7 звільнити квартиру АДРЕСА_1 . Вселено у квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, постановлену у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Лесько А. О., Хопти С. Ф.,Ситнік О. М., Черненко В. А. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 з цієї квартири та вселення ОСОБА_2 до цієї квартири.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року змінено в частині викладення мотивів відмови ОСОБА_1 у позові. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Одесько області від 07 листопада 2018 року у частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування і договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення, вселення та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем залишено без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.11.2020 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

Справу отримано головуючим 26.11.2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.12.2020 року справу було прийнято до провадження судді Князюка О.В. та призначено до розгляду на 22.04.2021 року на 10:00 год.

Розгляд справи неодноразово було відкладено та призначено справу до розгляду на 08.12.2022 року о 11:45 год.

08.12.2022 року розгляд справи було відкладено на 19 січня 2023 року о 10:40 год.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни (65048, м. Одеса, вул. Успенська, 67/69) копію належним чином завіреної спадкової справи №4/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Республіки Молдова ОСОБА_8 .

10 січня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Усенко Миколою Миколайовичем було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на наступне майно:

- нежитлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 ;

- нежитлові приміщення №1 загальною площею 154,3 кв м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- гараж, машиномісце в підземному паркінгу № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ;

- гараж, машиномісце в підземному паркінгу № НОМЕР_2 по АДРЕСА_4 ;

- нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;

- нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

В обґрунтування заяви заявник вказує, що згідно ухвали Приморського райсуду м. Одеси від 17.12.2018 р. по справі було скасовано заходи забезпечення позову та Відповідач згідно договорів дарування відчужив спірне майно своєму батьку ОСОБА_9 ).

Пізніше ОСОБА_10 відчужив нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 третій собі ОСОБА_4 , яка на даний час є власником спірного майна згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2015 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин Республіки Молдова ОСОБА_10 .

З листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни (арк. спр. 101 т. 10) стало відомо, що нею заведено спадкову справу №4/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Республіки Молдова ОСОБА_8 та єдиним спадкоємцем померлого є його дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі стало відомо, що ОСОБА_11 , яка є правонаступником свого чоловіка ОСОБА_8 відчуджує спірне майно третім особам для подальшого повернення до Молдови на постійне місце проживання, про що вказав особисто Позивачу ОСОБА_12 .

В зв`язку з чим, для належного виконання рішення суду, у разі його задоволення, просимо суд накласти арешт на спірне майно.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2021 р., що нежитлове приміщення (квартира) АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_13 .

ІІІ МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із заявленим клопотанням, матеріалами справи, вважає, що клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є поділ майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення.

Тобто з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує реальний спір стосовно нерухомого майна, обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, існує зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Крім того, на переконання апеляційного суду, є підстави для висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову ймовірне його відчуження, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у цій справі.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Крім цього, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому заборона відчуження вищевказаної квартири до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд доходить висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

Нежитлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 .

Нежитлові приміщення №1 загальною площею 154,3 кв м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Гараж, машиномісце в підземному паркінгу АДРЕСА_7 .

Гараж, машиномісце в підземному паркінгу АДРЕСА_8 .

Нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: О. В. Князюк

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе