КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року

справа № 755/12843/21

провадження № 22-ц/824/3548/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про стягнення вартості матеріального збитку, інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальних збитків в розмірі 81 178,31 грн, інфляційні втрати в розмірі 13 708,63 грн, штрафні санкції у розмірі 6 411,97 грн, та витрати по сплаті судового збору та правову допомогу.

Вимоги обґрунтовано тим, що 07 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хундай», державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Г.Ватутіна, 2-Т, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року по справі № 755/10587/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 8076921.

27.08.2018 р. позивачем подано до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на 27.11.2018 р. та по дату подання даного позову Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» не надіслало на адресу позивача прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

01.07.2021 р. адвокатом позивача надіслано до ПрАТ «Київський страховий дім» адвокатський запит № 151/10-01 від 30.06.2021 р. з вимогою надати копії письмових рішень, які приймались за результатами розгляду заяви від 27.08.2018 р. (реєстраційний номер 712-14407 від 27.08.2018 р.) про виплату страхового відшкодування, поданої ОСОБА_1 27.08.2018 р. до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Однак, зазначений лист було повернуто 05.07.2021 р. з відміткою поштового відділення «повернуто за закінченням терміну зберігання».

Рішення про здійснення страхового відшкодування за результатами розгляду заяви про страхове відшкодування позивачем не отримував.

З урахуванням звіту вартість матеріального збитку, який завдано та має бути відшкодовано відповідачем позивачу, складає 81 178,31 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 05.07.2018 року ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлене членства у МТСБУ через заборгованість по сплаті внесків та відрахувань до фондів бюро. 13.08.2018 року на сайті страховика повідомлено про прийняття рішення загальними зборами акціонерів про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом його ліквідації та з 14.09.2019 року анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності. Апелянт вказує, що страховик відповідача із заявою про визнання його банкрутом не звертався, що виключає можливість потерпілим внаслідок ДТП отримати страхове відшкодування від МТСБУ. Апелянт також вказує на необхідність застосування правових висновків Верховного Суду у справі № 201/16373/16-ц. Крім того, позивач вважає, що суд, встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача у підготовчому засіданні повинен був встановити належних відповідачів, що зроблено не було.

Також апелянт вважає неспівмірним стягнення з нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик, а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хундай», державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Г.Ватутіна, 2-Т, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року по справі № 755/10587/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за діючим на дату ДТП полісом № АК/8076921 від 11.04.2018 року з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 100 000,00 грн.

27.08.2018 р. позивачем подано до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування.

Однак, рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, як зазначено в змісті позовної заяви, Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» надіслано не було.

Крім того, позивач вказує, що Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» не приймає заяви від потерпілих сторін в наслідок ДТП, у зв`язку з підготовкою до ліквідації товариства.

Відповідно до повідомлення, опублікованому на офіційному веб-сайті ПрАТ «Київський страховий дім», «Загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10.08.2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім»). (Протокол загальних зборів акціонерів №37 від 10.08.2018р.)».

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Апелянт посилається на те, що страховик відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» прийнято рішення про ліквідацію, ліцензія на провадження страхової діяльності анульовано, а також те, що страхова компанія позбавлена членства в МТСБУ через заборгованість.

Статтею 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону № 1961-IV).

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховикомстатусу асоційованого члена МТСБУ.

Положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.

Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обо`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суд від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц.

Конец формы

Отже, припинення ПрАТ «Київський страховий дім» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу у результаті ДТП збитків, є страховик Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім».

Разом із тим, позов до ПрАТ «Київський страховий дім» пред`явлено не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом у підготовчому засідання в порушення вимог законодавства не залученого належного відповідача до уваги не приймаються, оскільки відповідних клопотань від позивача про залучення чи заміни відповідача, як передбачено ст. 51 ЦПК України, до суду не надходило.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із запереченнями апеляційної скарги щодо розміру стягнених витрат на правничу допомогу на користь відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позову заяву відповідачем заявлено вимоги про стягнення на свою користь із позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених витрат відповідачем надано:

- договір про надання юридичних послуг № 34/09/21-ЮП/ILвід 20 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та страховим юристом Конюшком Д.Б.;

- акт виконаних робіт №1 відповідно до Договору № 34/09/21-ЮП/IL;

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 98 про оплату послуг у сумі 10 000 грн;

- ордер на надання правової допомоги.

Відповідно до акту виконаних робіт адвокатом надано наступні послуги:

- юридична консультація - 1500 грн;

- юридична експертиза документів, наданих замовником - 2500 грн;

- підготовка та подання відзиву - 6000 грн.

Колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат є завищеними та з урахуванням критеріїв співмірності складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником Конюшком Д.Б. витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 5000 грн.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, шляхом зменшення стягнутої суми до 5000,00 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, зменшивши суму, яка підлягає стягненню, до 5000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді