Справа №705/374/20
2/705/252/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Годік Л.С.

за участю секретаря судового засідання Остропольській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онукою та встановлення способу у часті у спілкуванні з онукою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онукою та встановлення способу у часті у спілкуванні з онукою, мотивуючи позовні вимоги тим, що її син, ОСОБА_3 з 17 липня 2010 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .. За час шлюбу в них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2014 (справа № 705/576/14-ц; 2/705/441/14) шлюб між її сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає з малолітньою донькою, її онукою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 17 лютого 2014 року ( справа № 705/313/14-ц, 2/705/338/14), ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.01.2014. До розірвання шлюбу між її сином та невісткою, ОСОБА_2 , вона спілкувалась з онукою. Вказує, що вона проживає в своєму домогосподарстві окремо від сім`ї сина разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 (дідусь ОСОБА_4 ) та мала можливість бачити онуку, періодами, коли син та невістка приходили до них в гості. В 2014 році після розірвання шлюбу між її сином та невісткою, стосунки з відповідачем взагалі погіршились, спілкування між нами стало складніше з ініціативи відповідача, відповідач почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні з онукою, її відвідуванні. Відповідач не бажає в повній мірі її присутності та спілкування з онукою, всі намагання врегулювати спір мирним шляхом не надають в повній мірі виконувати її обов`язки, як бабусі в інтересах онуки. В 2019 році вона звернулася до Служби у справах дітей Уманської міської ради із усною заявою для вирішення спірного питання спілкування з онукою. Письмову відповідь на своє звернення вона не отримала, а в усній формі їй було роз`яснено, що даний орган вирішує тільки питання між батьками дитини, тобто даний спір вирішується тільки в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути перешкоди в спілкуванні з онукою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб її участі у спілкуванні з нею: систематичні побачення один раз на тиждень в суботу та святкові дня, дні народження за місцем її проживання, за участі матері дитини, з урахуванням графіку дитини та стану здоров`я, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування онуки з бабою засобами телефонного та інших засобів зв`язку з урахуванням режиму дня онуки; можливість привітати та відвідати онуку у день народження та святкові дні.

03.02.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.02.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

25.03.2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги ОСОБА_1 вона не визнає та заперечує проти їх задоволення. 17 липня 2010 року вона зареєструвала шлюб з сином позивачки і стала носити його прізвище. При спільному подружньому проживанні у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_5 . Спільне подружнє проживання з ОСОБА_3 у них не склалось, тому вони припинили спільне проживання ще в вересні місяці 2012 року, а 19 березня 2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Причиною розпаду нашої сім`ї було те, що відповідач не приділяв уваги сім`ї, вихованням доньки не займався, його поведінка негативно впливала як на моральний так і фізичний стан здоров`я її та їхньої дитини. Після розпаду сім`ї відповідач жодного разу не згадав про дитину, не цікавився її життям та здоров`ям, самоусунувся від прийняття участі в вихованні доньки, не проявляв щодо неї батьківського піклування та турботи, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. З вересня місяця 2012 року ОСОБА_3 не бачився з донькою жодного разу, як і його мама-позивачка по справі. ОСОБА_1 , з часу народження їх доньки ОСОБА_5 , яка на сьогодні має 8 років бачила її не більше п`яти разів. ОСОБА_1 , яка є бабою її доньки по лінії батька ніколи не цікавилась онукою, ніколи не переймалась нею, вона ні зустрічала нас з пологового будинку, ні приймала участь у її вихованні, ні матеріально онуці не допомагала. Проте вона ніколи не перешкоджала їй бачитись та зустрічатись з донькою, а всі обставини викладені в позовній заяві є надумані. Навіть були випадки, коли вона сама возила дитину до неї та діда ОСОБА_6 , проте ніякого контакту вони з дитиною не знайшли. Позивач вважає, що коли вона звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав її сина, батька дитини, то позивач звернулась у відповідь до неї з позовом про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онукою та встановлення способу участі у спілкуванні з онукою. Проте позивач не надала суду жодного доказу проте, що вона якимось чином перешкоджала чи перешкоджає їй в спілкуванні з онукою. Вона не заперечує проти спілкування онуки з бабою, якщо буде бажати цього донька, і якщо баба знайде для дитини потрібні слова, аби пояснити таку тривалу відсутність щоб онука сприйняла її. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені нею судові витрати у розмірі 9000грн..

03.04.2020 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що жодних правових аргументів, як б давали підстави для відмови в задоволенні поданого позову, наданий відповідачкою відзив не містить. Вважає, що всі наведені у відзиві неправові доводи є надуманими та такими, що мусять розцінюватись судом критично. Матір дитини чинить перешкоди у здійсненні свого права на виховання та спілкування з онукою, в усній формі заборонила її з дідом приходити до місця проживання онуки, розмовляти з нею, відвідувати в дошкільному закладі освіти та брати участь в навчально-виховному процесі, тому просить позов задовольнити.

03.04.2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що як з вимогами позовної заяви, так і з відповіддю на відзив вона не погоджується та просить відмовити у задоволенні в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялася про розгляд справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, довірила свої інтереси в суді представляти адвокату Мельнику О.Ф..

Представник відповідача ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив.

Представник третьої особи служби у справах дітей Уманської міської ради, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, до суду не з`явився, подавав заяву про розгляд справи без їх участі. При прийнятті рішення покладалися на думку суду.

Справа неодноразово призначалася до розгляду, однак відповідач та її представник в судове засідання не з`являлися, від відповідача та її представника на адресу суду надходили заяви про відкладення розгляду справи. Тобто відповідач протягом тривалого часу не з`являється в судові засідання та не забезпечує явку свого представника, що призводить до затягування розгляду справи.

З`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , що видане повторно 21.03.2017 Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області.

Батьком неповнолітньої ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , в свою чергу, є сином позивача по справі ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 від 02.12.1986.

Відтак, позивач по справі ОСОБА_1 є бабусею по лінії батька неповнолітньої ОСОБА_4 , що відповідач у відзиві на позов не заперечувала.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2014 шлюб між батьками дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 25 від 07.07.2019 ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_4

11 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Уманської міської ради про сприяння вирішення питання щодо її участі у вихованні онуки.

Однак у листі № 11/01-10/107 від 12.02.2020 за підписом начальника служби у справах дітей Уманської міської ради, що адресований позивачу ОСОБА_1 , вказано, що служба у справах дітей розглядає питання щодо виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини одного із батьків, що проживає окремо від дитини. Якщо такі перешкоди чиняться, баба/дід має право звернутися до суду з відповідними вимогами.

У Довідці № 64 від 17.03.2020, що видана Уманською ЗООШ І-ІІ ступенів № 9 Уманської міської ради, вказано, що ОСОБА_4 навчається у 3-Б класі, у навчально-виховному процесі мати бере активну участь її дочки. За час навчання дитини її баба ОСОБА_1 , та дід ОСОБА_6 , жодного разу не проявляли зацікавленості щодо навчання та виховання внучки ( не цікавилися її навчанням, життям в шкільній установі, не приймали у часті у заходах, які проводилися з вихованцями навчального закладу. У навчально-виховному процесі та матеріальному забезпеченні внучки у часті не беруть.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до ст.3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріали справи не містять безпосередніх доказів того, що позивач з моменту проживання дитини разом з матір`ю, здійснювала спроби для спілкування з онукою, сприяла зустрічі з нею. Крім того, позивачем не доведено факту того, що відповідач заперечувала проти спілкування позивача з онукою та чинила перешкоди у спілкуванні з нею.

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передумов вважати, що відповідач чинить позивачу будь-які перешкоди у спілкуванні з її онукою.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів того, що чиняться перешкоди відповідачем ОСОБА_2 у спілкуванні доньки ОСОБА_4 з бабусею в судовому засіданні не було здобуто, тому позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), де зокрема зазначено, що обов`язковою передумовою подання дідом/бабою позову про усунення перешкод у спілкуванні з онуком є встановлення перешкод, які чиняться у цьому іншими особами, з якими постійно проживає дитина, тобто наявність порушеного права.

У прохальній частині відзиву, що поданий відповідачем до суду 25.03.2020, остання просить стягнути з позивача на її користь судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн..

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, критерію значимості справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд вважає, що зазначений в акті виконаних робіт №б/н від 16.01.2020 розрахунок є завищеним та становить надмірний тягар для позивача, яка є пенсіонеркою, не відповідає принципам та критеріям розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онукою та встановлення способу у часті у спілкуванні з онукою.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік