Дата документу 02.02.2023 Справа № 331/4919/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/4919/19Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/281/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі М(Т)СБУ) до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року М(Т)СБУ звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 33062,78 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 08 жовтня 2017 року о 15 годині 10 хвилин відбулась ДТП, за участю транспортного засобу «Audi», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 - відповідача по справі та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраціний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль начеб то з вини ОСОБА_2 . Оскільки, на водія ОСОБА_2 було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та передано на розгляд до Яготинського районного суду м. Запоріжжя.

Так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2018 року до М(Т)СБУ йому 18.06.2018 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 32112,78 грн. та з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди 33062,78 грн., так як відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ № 1961-ІУ М(Т)СБУ мало зробити виплату не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

В той же час, у подальшому було встановлено, що постановою Яготинського районного суду Київської області від 10.01.2018 року по справі № 382/1731/17 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, було закрито на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Київської області постанову Яготинського районного суду Київської області від 12.02.2018 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було відмовлено, постанову Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року залишено без змін. Позивач зазначає, що постановами суду суди встановили відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , та відповідно, відсутні підстави, передбачені п./п. а) п. 41.1 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для виплати страхового відшкодування, а тому підлягають поверненню на рахунок М(Т)СБУ.

Позивач зазначає, що на адресу відповідача направлялась претензія про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак останній її проігнорував.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Антоненка М.В. (а.с. 43).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 46) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року (а.с. 107-111) у задоволенні позову М(Т)СБУ у цій справі відмовлено у зв`язку із необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, позивач М(Т)СБУ вперше подало апеляційну скаргу (а.с. 114-115).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Онищенка Е.А., суддів Кухаря С.В. та Бєлку В.Ю. (а.с. 122).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2022 року (а.с. 123-124) вищезазначену апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України у цій справі, подану вперше, повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач М(Т)СБУ повторно подало апеляційну скаргу (а.с. 127-129), в якій просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та позовні вимоги задовольнити повністю; стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 133).

Ухвалою апеляційного суду клопотання М(Т)СБУ про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено М(Т)СБУ строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 листопада 2022 року (а.с.150), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 151).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача М(Т)СБУ у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача М(Т)СБУ у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача М(Т)СБУ у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 263-265, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2017 року о 15 годині 10 хвилин відбулась ДТП, за участю транспортного засобу «Audi», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль з вини ОСОБА_2 . Так, у відношенні водія ОСОБА_2 було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та передано до Яготинського районного суду Київської області. Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, за зверненням ОСОБА_1 до М(Т)СБУ йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 33062,78 грн. В той же час, постановою Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року по справі № 382/1731/17 (а.с. 13-14) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, було закрито на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року (а.с.15-16) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції залишено без задоволення, постанову Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до платіжного доручення №909287 від 18 червня 2018 року (а.с. 39) М(Т)СБУ здійснило регламентну виплату у розмірі 32112,78 грн. на користь відповідача. Матеріалами справи підтверджено, що рішення про здійснення страхової виплати було здійснено після отримання позивачем постанови Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2018 року, залишеної без змін Апеляційним судом Київської області від 12 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило ОСОБА_1 регламентну виплату, що підтверджується платіжним дорученням №909287 від 18 червня 2018 року (а.с. 39). Факт виплати страхового відшкодування сторонами по справі не заперечується.

Як на правову підставу для обґрунтування своїх вимог М(Т)СБУ посилається на положення ст. 1212 ЦК України, яка регулює правовідносини у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Розмір регламентної виплати та підстави її здійснення досліджувались М(Т)СБУ на підставі заяви ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду заяви відповідача М(Т)СБУ видано наказ №5824 від 14.06.2018 року (а.с. 38) про відшкодування ОСОБА_1 шкоди у розмірі 32112,78 грн.

Враховуючи, що позивачем встановлені підстави для здійснення ОСОБА_1 регламентної виплати, його право на правомірність отримання цієї виплати під час розгляду заяви останнього позивачем не заперечувалось, матеріали справи не містять відомостей про скасування наказу М(Т)СБУ чи визнання його недійсним (нечинним), у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин.

М(Т)СБУ відповідно до вимог цього закону є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні правовідносини між сторонами виникають із страхування, яке є зобов`язанням, то виплачені позивачем кошти не є коштами, які можуть бути стягнені на його користь на підставі ст. 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок сформований Верховним судом в постанові від 12 червня 2019 року по справі № 521/16340/15-ц.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги М(Т)СБУ до ОСОБА_1 про стягнення коштів є необґрунтованими.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись у цій справі не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Помилковим є застосування судом першої інстанції у цій справі в порядку ст. 263 ч.4 ЦПК України правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12 червня 2019 року в іншій справі № 521/16340/15-ц, так як різними є правовідносини у цій двох справах.

Так, апеляційним судом встановлено, що 08.10.2017 року о 15 год. 10 хв. відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Audi», реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961- IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу…без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Проте, на виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП не була застрахована.

Відповідно до п/п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Апеляційним судом встановлено, що М(Т)СБУ, здійснило регламенту виплату у розмірі 32112,78 грн. на користь ОСОБА_1 (платіжне доручення № 909287 від 18.06.2018 року, а.с. 39).

Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 33062,78 грн. (розрахунок: виплата 32112,78 грн. на користь ОСОБА_1 (платіжне доручення № 909287 від 18.06.2018 року а.с. 39)+ оплата послуг аваркома (експерта) на суму 250,00 грн. (платіжне доручення від 26.01.2018 року а.с. 35) + оплата послуг аваркома (експерта) на суму 700,00 грн. (платіжне доручення від 20.12.2017 року а.с. 37).

Проте, при цьому, апеляційним судом також з`ясовано, що ще на день вищезазначених виплат відшкодування постановою Яготинського районного суду Київської області (справа № 382/1731/17) від 10.01.2018 року (а.с. 13-14), яка набрала законної сили 12.02.2018 року (а.с. 15-16), вже було встановлено, що у діях водія ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення та зіткнення автомобіля сталося з вини водія автомобіля «Audi», реєстраційний № НОМЕР_3 - ОСОБА_1 , який порушив п.п. 12.1,12.3, 12.6 ПДР України.

В силу вимог ст. 32 ч. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або М(Т)СБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно правової відповідальності відповідно до закону.

Тобто, якщо відсутня вина водія забезпеченого ТЗ, то відсутня і підстава для виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування.

Відтак, у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 страхового відшкодування за відсутністю у позивача М(Т)СБУ обов`язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відбулось безпідставне збагачення ОСОБА_1 за рахунок позивача НОМЕР_4 , правові наслідки якого врегульовані ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно...Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, у даному випадку наявні всі об`єктивні умови виникнення зобов`язання за ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_1 отримав за рахунок позивача НОМЕР_4 страхове відшкодування без достатньої на це правової підстави.

У зв`язку із вищевикладеним, відповідачем ОСОБА_1 було отримано кошти від позивача М(Т)СБУ безпідставно, а тому фактично отримані кошти в якості страхового відшкодування, підлягають поверненню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень (відзив на позовну заяву, а.с. 48-50) проти позову позивача та у спростування позову позивача М(Т)СБУ у цій справі.

Згідно з п. 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Сплачені позивачем М(Т)СБУ кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у приведеній вище нормі, оскільки вони стосуються відшкодування шкоди майну ОСОБА_1 , як третьої особи (а.с.13,18,22, 42).

Ст. 1212 ЦК застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

При здійсненні М(Т)СБУ виплати 18.06.2018 року вищезазначеної страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 32112,78 грн. (а.с.39) мала місце помилка М(Т)СБУ щодо права ОСОБА_1 на останню на підставі п/п а) п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих за шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільну-правову відповідальність ( ОСОБА_2 ).

Оскільки, М(Т)СБУ не звернуло належної уваги на зміст мотивувальної частини постанови Яготинського районного суду Київської області про закриття провадження у справі ЄУН № 382/1731/17 від 10.01.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України (провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 3 8 цього Кодексу - а.с. 13-14), яка набрала законної сили 12.02.2018 року, оскільки була залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 12.02.2018 року (а.с. 15-16), якою було встановлено такі обставини: «…Оцінюючи всі докази у сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення та зіткнення автомобілю сталося з вини водія автомобіля AUDI д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 , який порушив п.п. 12.1, 12.3, 12.6 ПДР України…».

Проте, в силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України «… постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалені… постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою…».

Сам по собі наказ М(Т)СБУ № 5824 від 14.06.2018 року «Про відшкодування шкоди з фонду потерпілих ОСОБА_1 » 32112,78 грн. (копія а.с. 38) не був і не є правовою підставою для виплати вищезазначеного відшкодування ОСОБА_1 , як помилково зазначав суду першої інстанції, вказуючи про те, що оскільки цей наказ не скасований, то правова підстава не відпала.

Правовою підставою у даному випадку мала бути наявність обставин, передбачених п./п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІУ, та зокрема вини ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у вищезазначеній ДТП 08.10.2017 року та, відповідно, у завданні шкоди майну у вигляді вищезазначеного транспортного засобу, що належить третій особі - ОСОБА_1 .

Проте, яка станом на день прийняття помилкового рішення М(Т)СБУ (вищезазначеного наказу від 14.06.2018 року (а.с.38) та виплати 18.06.2018 року (а.с. 39) була відсутня, так як на цей час з 12.02.2018 року вже була чинною вищезазначена постанова Яготинського районного суду Київської області від 10. 01.2018 року у справі ЄУН 382/1731/17 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України відносно ОСОБА_2 (копія а.с. 13-17), якою було встановлено відсутність вини останнього у вищезазначеній ДТП 08.10.2017 року, яка не підлягає доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України, та, відповідно, у завданні шкоди майну у вигляді вищезазначеного транспортного засобу, що належить третій особі - ОСОБА_1 .

Тому, не могла у подальшому відпасти правова підстава для виплати страхового відшкодування, якої на день виплати взагалі не було.

М(Т)СБУ робило спробу у подальшому повернути помилково без правових підстав виплачені ОСОБА_3 кошті у вищезазначеному розмірі (претензія від 01.03.2019 року, копія а.с. 40).

Проте, ОСОБА_1 ухиляється від повернення цих коштів на користь М(Т)СБУ у добровільному порядку, тому останні мали бути стягнуті судом першої інстанції у цій справі за рішенням суду.

Оскільки, підстави, передбачені ст. 1215 ЦК України, для відмови судом у стягненні останніх у цій справі за рішенням суду відсутні.

Проте, стягненню з ОСОБА_1 у цій справі на користь М(Т)СБУ підлягають лише безпідставно отримані ним фактично кошти загальну суму 32112,78 грн., (платіжне доручення, цільове призначення виплата ОСОБА_1 - а.с. 39).

Оскільки, ОСОБА_1 не зобов`язаний в порядку ст. 1212 ЦК України повертати кошти, які він фактично від М(Т)СБУ не отримував на загальну суму 950,00 грн. (отримувачем яких є ТОВ «Незалежна Експертан компанія», розрахунок: оплата послуг аваркома (експерта) на суму 250,00 грн. (платіжне доручення від 26.01.2018 року а.с. 35) + оплата послуг аваркома (експерта) на суму 700,00 грн. (платіжне доручення від 20.12.2017 року а.с. 37).

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача М(Т)СБУ.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача М(Т)СБУ лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу М(Т)СБУ у цій справі слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким позов М(Т)СБУ задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь М(Т)СБУ безпідставно набуті кошти у розмірі 32112,78 грн., в іншій частині вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову позивача М(Т)СБУ у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача М(Т)СБУ слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 4664,51 грн. (розрахунок: 1921,00 грн. судовий збір за подачу позову (а.с. 1) + 2881,50 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги (а.с. 145) =4802,50 грн. * суму задоволених вимог 32112,78 грн. /сума заявлених вимог 33062,78 грн. (а.с.2).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () безпідставно набуті кошти у розмірі 32112,78 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 4664,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.02.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.