Провадження №2/447/60/23
Справа №447/2130/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

12.01.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Друзюк М.М.

секретар судового засідання Мазуркевич І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за участі представника позивача ОСОБА_6

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

Позивач подав до Миколаївського районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову позивач покликається на те, що він є власником 5/6 частини , а його матір ОСОБА_5 1/6 частини вищезгаданого будинку . Зазначив, що відповідачі є його дітьми від шлюбу з ОСОБА_7 . Пояснив, що сини : ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власним бажанням самі в різний період 2017-2018 років покинули його будинок та безперервно проживають за іншими адресами, а донька ОСОБА_4 припинила проживати з ним в одному будинку у зв`язку з одруженням та перейшла проживати до свого чоловіка ОСОБА_8 у с. Стільсько Стрийського району Львівської області. Оскільки відповідачі не проживають у спірному будинку понад один рік без поважних причин, не приймають участі в утриманні житла, особистих речей не мають, проживають за іншими адресами, що позбавляє позивача можливості оформити соціальну допомогу, позивач просить суд прийняти рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17.10.2022 у справі відкрито провадження та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін на 17.11.2022.

Судові засідання 17.11.2022 та 29.11.2022 відкладались у зв`язку з відключенням електроенергії у приміщенні Миколаївського районного суду Львівської області.

21.12.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території України.

Ухвалою суду від 28.12.2022 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_5 . Ухвалою суду розгляд справи відкладався до 12.01.2022 .

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, так як ОСОБА_1 не чинив перешкод відповідачам у користуванні житлом, вони за власною ініціативою покинули будинок, участі в його утриманні не приймають, а тому просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 повідомили, що не заперечують щодо зняття їх з реєстрації за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Разом з тим, вказали, що не проживають з батьком, оскільки той чинить перешкоди, повідомили, що відповідачка на даний час проживає зі своїм чоловіком та дитиною, а брати проживають з матір`ю в АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, жодних клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилав. Як зазначила його сестра, відповідачка у справі, ОСОБА_2 повідомлений про час та місце судового засідання, проте не може з`явитися у судове засідання за станом здоров`я, про що подала, зокрема, довідку № 8 від 22.12.2022, видану КНП « Центр первинної медико-санітарної допомоги Тростянецької сільської ради».

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, у поданій заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності з причини її віку та стану здоров`я , позовні вимоги підтримує, зазначила, що відповідачі, які є її внуками, за власним бажанням протягом кількох років не проживають у будинку, жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням їм не чинять.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_1 від 29.11.2017 про право на спадщину за заповітом , 5/6 часток житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 , спадкоємцем якого є його син ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою № 521 від 28.05.2019, виданою Гонятичівською сільською радою Львівської області, членами сім`ї ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 мати , ОСОБА_7 - колишня дружина, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_3 - син.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.06.2018у справі № 447/749/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано.

Згідно з актами обстеження на предмет непроживання особи від 12.07.2017 та 28.05.2019, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані : ОСОБА_7 та ОСОБА_2 проте фактично не проживають більше одного року, що підтверджують сусіди.

Відповідно до акту про встановлення факту проживання від 31.08.2021 ,12.10.2021,01.12.2021,17.02.2022,16.05.2022,11.07.2022, комісія в складі старости Гонятичівської сільської ради помічника старости та депутата Миколаївської міської ради Стрийського району Львіської області в присутності свідків встановили, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 інвалід другої групи з дитинства (у зв`язку з тим , що потребує постійного догляду фактично проживає з матір`ю), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстровані, але не проживають.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є сусідкою позивача. Зазначила, що протягом двох років, а саме з 2020 року по 2022 року відповідачі не проживають з батьком у його будинку в с. Вербіж.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК Української РСР гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Також, частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачам чиняться перешкоди в проживанні в спірному житлі та між сторонами існує конфлікт з приводу користування спірним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачами не доведено відсутність поважних причин їхнього непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Крім цього, письмовими доказами, а саме наявними в матеріалах справи актами обстеження побутових умов за період з 2019 року по 2022 рік та поясненнями свідка підтверджено факт непроживання відповідачів у спірному житлі .

Стосовно порушення відсутністю відповідачів у спірному будинку ,прав та законних інтересів позивача, суд зазначає, що останній позбавлений можливості оформити соціальні допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Враховуючи вищенаведене, суд, встановивши безперервність відсутності відповідачів у спірному житлі більше одного року без поважних причин та відповідно втрату ними права на користування житлом, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням , задоволити .

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими , що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи :

Позивач : ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_4

Відповідачі: ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4

ОСОБА_3 : РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4

ОСОБА_4 : РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4

Третя особа ОСОБА_5 : РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_4

Повний текст рішення виготовлено 18.01.2023

Суддя Друзюк М. М.