Справа № 161/8329/22
Провадження № 2/161/651/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/8329/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірина Володимирівна, про визнання договору недійним,

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2022 року ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача -приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірина Володимирівна (далі третя особа), про визнання недійсним договору дарування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 березня 2016 року нею укладений договір дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на користь відповідача, яка є її донькою.

Позивач вказує, що під час укладення договору була введена в оману донькою, оскільки та наполягала на тому, що договір необхідно укласти, у зв`язку зі зміною у законодавстві та необхідності повторної приватизації будинку.

В подальшому донька перестала піклуватися про позивача та виїхала на постійне місце проживання у Канаду. Наразі позивач перебуває на лікуванні у Луцькому геріатричному пансіонаті, а відповідач вселила у будинок квартиранта.

Посилаючись на вищевикладене позивач вказує, що правочин дарування був вчинений нею під впливом обману, а тому на підставі ст.230 ЦК України просить суд визнати його недійсним.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечила. Вказує, до її виїзду у Канаду відносини з матір`ю були нормальними. Наразі її сім`я оплачує лікування матері.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа письмових пояснень суду не надала, в судове засідання не прибула.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позову, з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 березня 2016 року позивач уклала договір дарування 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на користь відповідача, яка є її донькою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача. На думку свідка, договір дарування укладався на вимогу відповідача. В чому саме полягала така вимога, які саме були передумови укладення договору, свідок не показала. В чому саме полягає обман свідок не знає. Вказує, що відповідач не хоче доглядати позивача. Відносини між сторонами були нормальними під час укладення договору та до виїзду відповідача закордон, наразі погіршилися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що є сусідом сторін. Вважає, що договір дарування був укладений позивач на прохання доньки. Після від`їзду доньки закордон, позивач захворіла, потрапила у притулок і наразі є лежачою. Свідок показав, що відповідач надсилала кошти на лікування матері.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є двоюрідною сестрою позивача. Зазначила, що на її думку договір укладений добровільно позивачем на прохання доньки. Сторони жили добре, а відповідач обіцяла доглядати матір. Відносини між ними погіршилися, коли відповідач виїхала закордон. Вважає, що обман в даному випадку полягає в тому, що «у хаті керує всім зять».

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Проаналізувавши всі доводи сторони позивача, суд дійшов висновку, що під час укладення оскаржуваного правочину позивач не діяла під впливом обману, оскільки будь-якими належними та допустимими доказами наявність таких обставин не доведено.

Так, пояснення позивача про те, що донька змусила її укласти договір від впливом змін у законодавстві та необхідністю повторної приватизації будинку, ніяким чином не доведені. Всі допитані судом свідки таких обставин, що передували даруванню будинку, не повідомляли, а відповідач категорично заперечує їх.

До того ж, всі свідки вказали, що дарування позивачем здійснено добровільно, з огляду на добрі стосунки на час їх спільного проживання та на прохання, а не вимогу, відповідача, що є прийнятим з огляду на усталені в суспільстві уявлення про майнові відносини у сім`ї. Для українського суспільства є типовим, що батьки бажають матеріально заохотити своїх дітей, і вказаний правочин дарування цілком можливо пояснити таким бажання позивача, а не обманом.

Доводи позивача про зобов`язання доньки піклуватися про неї судом також відхиляються, оскільки договір дарування є одностороннім правочином, тобто, таким що створює обов`язки лише для особи, яка його вчинила (ч.3 ст.202 ЦК України), або, як виняток, на користь третьої особи (ст.725 ЦК України). Це означає, що укладений між сторонами правочин не може створювати жодних обов`язків для обдарованого, окрім тих, які прямо передбачені законом, або договором на користь третіх осіб.

Суд зауважує, що можлива помилка позивача стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін (ст.229 ЦК України), не є підставою цього позову, який заявлений саме у зв`язку з наявним, на думку позивача обманом позивача (ст.230 ЦК України).

Обставини родинних взаємостосунків сторін після від`їзду відповідача закордон, стану здоров`я позивача, проживання квартиранта у будинку, оплати комунальних послуг за нього та інші подібні доводи сторони позивача, правового значення для вирішення цієї справи не мають, оскільки суд оцінює обставини дійсності правочину, виходячи з обставин, які існували на момент його укладення, а не після.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, за безпідставністю.

На підставі ст.265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірина Володимирівна, про визнання договору недійним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено

та підписано 09.03.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк