Справа № 128/2676/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої- судді Саєнко О.Б., при секретарі Фольварковій Н.О.,

без участі сторін та їх представників ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Мінераліз» про розірвання трудового договору,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулась ОСОБА_1 до ПП «Мінераліз» про розірвання трудового договору, який умотивувала тим, що 10.02.2014 між нею та відповідачем ПП «Мінераліз» було укладено трудовий договір, згідно з Наказом № 5-к від 10.02.2014, її прийнято на посаду менеджера з адміністративної діяльності в м. Вінниці та на займаній посаді вона пропрацювала з 10.02.2014 по 08.12.2017.

Вказує, що в період з 08.12.2017 по 25.02.2021 вона перебувала спочатку у відпустці по вагітності та пологам, а потім у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Під час відпустки вона дізналась, що відповідач змінив своє місце реєстрації з м. Рівно на смт Курнаухівка, Дніпропетровської області, а філіал в м. Вінниця ліквідував при цьому повідомлень про реорганізацію підприємства, чи зміну реєстрації від відповідача вона не отримувала.

Зазначає, що зважаючи на значну відстань її проживання від нового місця знаходження роботи, 21.07.2021 вона зверталася до відповідача (надіславши йому рекомендованого листа із заявою про звільнення її за власним бажанням та просила припинити трудові правовідносини. Однак наказ про звільнення на підставі заяви вона не отримала, трудову книжку її повернули. Також відповідач не надав її копії документів, які б підтверджували факт перебування у трудових правовідносинах - трудовий договір, наказ про прийняття її на посаду менеджера з адміністративної діяльності в м. Вінниці, а надісланий нею лист повернувся без відповіді, з відміткою про закінченням терміну зберігання.

Крім цього, 25.10.2022 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій остання вказує, що 25.02.2021 у неї закінчилася відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, вона приїхала до свого безпосереднього місця роботи філії ПП «Мінераліз» у м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля 4, офіс 105, однак приміщення було здано в оренду іншому підприємству, а охоронцем повідомлено, що будь які юридичні особи у даному приміщенні свою діяльність не здійснюють.

Про такі обставини до цього часу їй не було відомо. У зв`язку із цим, вона вирушила за адресою місця реєстрації ПП « Мінераліз», якою була: АДРЕСА_1 , однак знову ж таки, за вказаною адресою зазначена юридична особа не знаходилась при цьому протягом усього періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею 3 річного віку, вона не отримувала від свого роботодавця будь яких повідомлень щодо зміни місця реєстрації юридичної особи, зміни її умов праці у зв`язку із зміною місця реєстрації підприємства.

Також зазначає, що із відкритих відомостей, що доступні на сайті https://usr.miniust.gov.ua/ їй стало відомо про нову адресу місця реєстрації ПП «Мінераліз», яка є наступною: АДРЕСА_2 , проте по прибуттю за вказаною адресою нічого з`ясувати не вдалось.

Вказує, що від попереднього засновника ПП «Мінераліз» ОСОБА_2 , вона дізнались, що було здійснено відчуження корпоративних прав підприємства на користь іншої особи та станом на сьогодні ПП «Мінераліз» не здійснює діяльності у м. Рівне; так само, їй було передано її трудову книжку та повідомлено, що всі питання вона повинна з`ясовувати із новими власниками ПП «Мінераліз», однак їй не вдається зв`язатися із новим власником ПП «Мінераліз» та будь якими представниками, посадовими особами вказаного підприємства.

Тому позивач вимушена звернутися до суду та з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд безстроковий трудовий договір у вигляді наказу, укладений 10.02.2014 між нею та ПП «Мінераліз» розірвати у відповідності до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08.10.2021 відкрито провадження даній у справі, яку вирішено розглянути у порядку спрощеного провадження, з викликом сторін.

30.01.2023 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася по невідомим суду причинам; при цьому у своїй позовній заяві остання просила суд розглянути справу без виклику сторін.

Представник відповідача ПП «Мінераліз» повторно в судове засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином; заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу.

Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити заочне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі, про що постановлено відповідну ухвалу.

Вивчивши позовну заяву, уточнення до позовної заяви, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.02.2014 працювала у ПП «Мінераліз» на посаді менеджера з адміністративної діяльності в м. Вінниці на підставі наказу №05-к від 10.02.2014, про що свідчить копія трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 10.02.2014 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7) та отримувала відповідну заробітну плату, що підтверджується копією виписки Форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 30.03.2021 (а.с.10), а також Витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.49-50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07.03.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в якому матір`ю зазначена ОСОБА_1 (а.с.6).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на адресу ПП «Мінераліз» надіслала заяву, адресовану директору ОСОБА_4 про звільнення її з посади менеджера з адміністративної діяльності за власним бажанням, що підтверджується копією вищевказаної заяви від 25.02.2021 (а.с.9), проте вказана заява повернулась позивачу за закінченням строку зберігання про що свідчить копія довідки уповноваженої особи поштового зв`язку про повернення конверта (а.с.8).

На теперішній час відмітки про припинення вищезазначеного трудового договору у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України немає, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 18.10.2022 (а.с.53).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Так, згідно із ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Верховний суд у постанові від 22.04.2020 по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.

У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Водночас для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13 та у постановах Верховного Суду 20 червня 2018 року у справі № 161/10759/16-ц та від 1 лютого 2018 року у справі № 757/25503/15-ц.

З огляду на вищезазначені обставини та оцінені докази у їх сукупності, судом установлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені протягом довгого періоду, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана саме відповідачем, оскільки відповідач проігнорував заяву позивача від 25.02.2021 , адресовану директору ОСОБА_4 про звільнення її з посади менеджера з адміністративної діяльності за власним бажанням.

Враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, суд вважає, що позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації та захистити своє порушене право на працевлаштування на законних підставах до іншого місяця роботи чи отримати статус безробітної особи.

Тому, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 гривень у рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору .

Також , суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268,280-282, ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Безстроковий трудовий договір, укладений 10.02.2014 між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Мінераліз» розірвати на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Стягнути з Приватного підприємства «Мінераліз» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 у рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Олена САЄНКО