Справа №557/580/22
25 січня 2023 року смт.Гоща
Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
судді Пацка Д.В.,
секретар судового засідання Довгалець Н.М.,
номер справи 557/580/22,
учасники справи:
представник позивача адвокат Андріюк С.М.
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт Гоща позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову зазначив, що Позивачці та Відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в рівних долях по 1/3 частини кожному, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 06.07.1999 року видане ВАТ «Бабино-Томахівський цукровий завод», зареєстрована в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №3-26-477.
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 , син Позивачки від першого шлюбу, який зареєстрований у вказаній квартирі та має право власності на 1/3 квартири, не проживає в ній з 2008 року.
Зазначає, що на даний час відкрито і безперервно володіє квартирою, використовує його за призначенням, обладнала та облаштувала його, тобто безперервно та безперешкодно користується як власник квартири з 1999 року.
При цьому, звернувшись до державного реєстратора з приводу реєстрації права власності квартиру, отримала відмову.
Ураховуючи викладене та посилаючись на норми права, що містяться в ст. 344, 382, 1272 Цивільного кодексу України, просить, визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - 1/3 квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності для її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 серпня 2022 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2022 року, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.
ОСОБА_1 в заяві на ім`я суду позовні вимоги підтримала повністю та справу просить розглянути без її участі.
ОСОБА_3 в заяві на ім`я суду, позов визнав просить справу розглянути без його участі.
ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.
Судом встановлено, сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в рівних долях по 1/3 частини кожному, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 06.07.1999 року видане ВАТ «Бабино-Томахівський цукровий завод», зареєстрована в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №3-26-477.
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .
Довідкою Бабинської сільської ради Рівненської області №192 від 09.02.2022 року підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 більше десяти років, що засвідчують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вбачається, що кожен з них окремо підтверджує, що ОСОБА_2 більше 10 років відсутній за місцем свого проживання.
Судом встановлено, що позивач на даний час відкрито і безперервно володіє даним житловим будинком, використовує його за призначенням.
Таким чином позивач позбавлений права вчиняти дії по оформленню права власності у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути і визнання права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Стаття 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно дост.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Також, за ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Крім того, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає визнання за позивачем права власності на оспорюваний об`єкт, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено набуття права власності за набувальною давністю, зокрема, на нерухоме майно за рішенням суду.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Таким чином, оскільки позивачка добросовісно заволоділа і більше десяти років володіє нерухомим майном- квартира АДРЕСА_1 , то слід визнати за нею право власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю.
Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Враховуючи наведене, а також те, що відповідач добровільно покинув та не проживає в квартирі позивача більше одного року, фактично десять років, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом.
Питання щодо витрат позивачем не ставилось, таким чином такі витрати необхідно залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст.12, 81,139, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на 1/3 (одну третю) частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності для її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
С у д д я Д.В. Пацко