Справа № 541/112/22
Номер провадження 2/541/40/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Гуриної В. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миргород цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» (далі ТОВ «ДА ТРАНС»), звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 січня 2021 року близько 14 год. 05 хв. в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області по вул. Центральна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом BODEX KIS 3В д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який скоїв наїзд на припаркований автомобіль MAN TGS 41.400 д.н.з. НОМЕР_3 після чого залишив місце пригоди, але через деякий час повернувся.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_1 - водія автомобіля MAN д.н.з. НОМЕР_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 32 (тридцяти двох) годин громадських робіт.

Автомобіль MAN TGS 41.400 д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС».

Станом на 15 січня 2021 року - дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, належний ТОВ «ДА ТРАНС» автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований ПрАТ СК «Арсенал Страхування», про що свідчить поліс № АР/4060791 від 09.04.2020.

За даними Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, на дату вчинення ДТП, що мала місце 15 січня 2021 року, на транспортний засіб MAN д.н.з; НОМЕР_1 був відсутній страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказаний факт позбавляє можливості ТОВ «ДА ТРАНС», як потерпілу сторону, реалізувати своє право на відшкодування шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, звернувшись до страхової компанії винуватця дорожньою транспортної пригоди за страховим відшкодуванням.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , адреса якого: АДРЕСА_1 .

На підставі договору № 2100108 від 04.01.2021 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, укладеного -між ТОВ «Технофорум» та ТОВ «ДА ТРАНС», проведено ремонт транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно рахунку - фактури № DNZ _TEF - 2101065 від 13.03.2021, а також відповідно до акту виконаних робіт № DNZ _TEF -2101106 від 30.03.2021; розмір збитку, який підлягає відшкодуванню на користь ТОВ «ДА ТРАНС», становить 96039 (дев`яносто шість тисяч тридцять дев`ять) грн 31 коп.

Враховуючи, що водія транспортного засобу MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом BODEX KIS 3В д.н.з. НОМЕР_4 , ХМ ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова Шишацького районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року набрала законної сили 23 квітня 2021 року, а також беручи до уваги, що власником транспортного засобу, з вини водія якого сталася ДТП, є ОСОБА_2 , який до того ж допустив рух власного вантажного транспорту без наявності страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому на думку позивача саме вказані особи повинні нести солідарну відповідальність за завдану матеріальну шкоду.

З метою досудового врегулювання спору, ТОВ «ДА ТРАНС» 20 вересня 2021 року на адресу відповідачів направлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Проте станом на дату звернення до суду матеріальну шкоду ТОВ «ДА ТРАНС» не відшкодовано.

З посиланням на норми ст. 1166, ст. 1187 ЦК України, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» 96039 (дев`яносто шість тисяч тридцять дев`ять) грн 31 коп., як матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та стягнути з відповідачів понесені ТОВ «ДА ТРАНС» судові витрати.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Ситник О. В. від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05.05.2022 року.

03.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Яковенка Г. М., який приєднано до матеріалів справи (а. с. 54-62).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились , повідомлені належним чином . Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яковенко Г.М. надав до суду заяву в якій прохав розглянути справу у їх відсутність та поклався на свої заперечення щодо позову. Представник позивача ТОВ «Да ТРАНС» адвокат Заєць В.П. надав до суду заяву в якій прохав задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , повідомлений належним чином ( а.с. 129) .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу .

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Яковенка Г. М. направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними, такими що не грунтуються на вимогах закону та такими, що не підлягають задоволенню на підставі наступного. У відзиві зазначено, що, на момент скоєння ДТП яке мало місце 15 січня 2021 року, громадянин України відповідач ОСОБА_1 у не заборонений законом спосіб фактично володів, розпоряджався та утримував наземний самохідний транспортний засіб причетний до зазначеної пригоди на підтвердження чого додано до цього відзиву копію договору позички.

За імперативними приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, оскільки постановою Шишацького районного суду від 15.03.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 32 (тридцяти двох ) годин громадських робіт, саме він являється особою яка завдала шкоду майну яке належало іншій особі. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню і виходячи з вище викладеного відшкодувати вартість відновлення транспортного засобу у розмірі 96 039 гри., які витратили відповідно до рахунку - фактури № DNZ_TEF - 2102165 від 13.03.2021 року, а також до акту виконаних робіт № DNZ _TEF -2101106 від 30.03.2021 року по відновленню транспортного засобу повинен ОСОБА_1 , а не особа яка надала йому свій транспортний засіб в законне користування з впевненістю, що ОСОБА_1 буде користуватися ним відповідно до закону України. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю за безпідставністю. ( а.с. 54-62)

02.12.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву представника позивача ТОВ «ДА ТРАНС» - адвоката Зайця В. П., який приєднано до матеріалів справи (а. с. 117-120). У відповіді на відзив зазначено, що сторона позивача не погоджується з відзивом, оскільки позовні вимоги ТОВ «ДА ТРАНС» є обгрунтованими. У відповіді на відзив зазначено, що представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яковенко Г. М. у відзиві стверджує, що на момент скоєння ДТП, яке мало місце 15 січня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 у незаборонений законом спосіб фактично володів, розпоряджався та утримував наземний самохідний транспортний засіб, причетний до зазначеної пригоди, на підставі договору позички транспортного засобу, що додасться до відзиву. Обгрунтовуючи відзив, представник відповідача ОСОБА_2 , посилається на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З цих підстав, враховуючи наявність договору позички транспортного засобу, керуючись статтями 22, 1188 ЦК України, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яковенко Г. М. зазначає, що відшкодовувати вартість відновлення транспортного засобу у розмірі 96039 грн, які позивач витратив на відновлення транспортного засобу повинен ОСОБА_1 , а не особа, яка надала йому свій транспортний засіб в законне користування. Договір позички транспортного засобу, який датується травнем 2020 року та укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом якого є транспортний засіб марки MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_5 , є нікчемним, оскільки такі договори укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, а договір позички транспортного засобу укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі, що не відповідає вимогам ст. 828 ЦК України, а отже не набуває чинності, а головне не дає змоги перевірити дату укладення правочину.

Недотримання письмової нотаріальної форми при укладенні договору, на який посилається відповідач ОСОБА_2 , як на підставу, що виключає його участь у відшкодуванні завданої шкоди, дає підстави вважати наявність фіктивного правочину, укладеного «заднім» числом, з метою уникнення від відповідальності.

У відповіді на відзив зазначено, що ТОВ «ДА ТРАНС» на дату звернення до суду не було відомо, на яких підставах відповідач ОСОБА_3 використовував транспортний засіб MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 , чи перебував ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_2 .

З метою досудового врегулювання спору, ТОВ «ДА ТРАНС» 20 вересня 2021 року на адресу відповідачів направлялася вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, тобто незадовго до подачі позову відповідачу ОСОБА_2 було відомо про наявність спору про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, проте відповідач ніяким чином не відреагував на письмову вимогу, а тим паче не повідомив ТОВ «ДА ТРАНС» про наявність договору позички, що ставить під сумнів існування такого договору на момент скоєння ДТП за участю ОСОБА_1 . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди гоню) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тобто, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

У відповіді на відзив зазначено, що відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам».

Відповідно, розмір компенсації шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а в разі наявності спору між сторонами - судом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Враховуючи, що водія транспортного засобу МАN ТGХ 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом ВОDЕХ КIS 3В д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова Шишацького районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року набрала законної сили 23 квітня 2021 року, а також беручи до уваги, що власником транспортного засобу, з вини водія якого сталася ДТП, є ОСОБА_2 , який до того ж допустив рух власного вантажного транспорту без наявності страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому саме вказані особи повинні нести солідарну відповідальність за завдану матеріальну шкоду. З огляду на вищевикладене, сторона позивача вважає, що є всі підстави відхилити доводи представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Яковенка Г. М. у відзиві на позовну заяву.Сторона позивача у відповіді на відзив просить задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у повному обсязі, враховуючи доводи викладені у відповіді на відзив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 15 січня 2021 року о 14-05 год. по вул. Центральна в с. Ковалівка Миргородського району Полтавської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом «BODEX KIS 3В» д.н.з. НОМЕР_2 , не вибравши безпечної швидкості та не врахувавши дорожньої обстановки здійснив наїзд на автомобіль марки «MAN TGX 41.400» д.н.з. НОМЕР_7 , який стояв на правому узбіччі проїжджої частини дороги, після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Шишацького районного суду Полтавської області від 15.03.2021 у справі № 551/47/21 винним у цій дорожньо-транспортній пригоді та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_1 (а. с. 7).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_1 у завданні пошкоджень автомобілю «MAN TGX 41.400» д.н.з. НОМЕР_7 , який відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» (а. с. 8).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 вбачається, що власником автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а. с. 22).

При цьому, під час вчинення ДТП, що мало місце 15 січня 2021 року автомобілем «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду копію договору позички транспортного засобу укладеного 11.05.2020 ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , відповідно до якого останній передав у тимчасове безоплатне користування ОСОБА_1 транспортний засіб «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 на строк 11 календарних місяців (а. с. 59).

Договір позички транспортного засобу від 11.05.2020 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі, що не відповідає вимогам ст. 828 ЦК України, оскільки такі договори укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, тому цей договір є нікчемним і не береться судом до уваги.

За даними Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, на дату вчинення ДТП, що мало місце 15 січня 2021 року, на транспортний засіб MAN д.н.з; НОМЕР_1 був відсутній страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 23).

На підставі договору № 2100108 від 04.01.2021 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, укладеного - між ТОВ «Технофорум» та ТОВ «ДА ТРАНС», проведено ремонт транспортного засобу «MAN TGX 41.400» д.н.з. НОМЕР_7 (а. с. 10-17).

Згідно рахунку - фактури № DNZ _TEF - 2101065 від 13.03.2021, а також відповідно до акту виконаних робіт № DNZ _TEF -2101106 від 30.03.2021; розмір збитку, на ремонт транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_3 витрачено 96039 (дев`яносто шість тисяч тридцять дев`ять) грн 31 коп., які підлягають відшкодуванню на користь ТОВ «ДА ТРАНС» (а. с. 18-21).

До цих правовідносин підлягають застосуванню правові норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 39.2.1. ч. 39.2. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Цей Закон також визначає умови, порядок та межі здійснення Моторно (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) страхового відшкодування потерпілій особі на відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу).

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому третьою особою, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому третьою особою, а не особою, яка завдала шкоди, може бути обмежений у передбачених законом випадках та порядку.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Така правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 911/286/20 від 21.12. 2020 року

У цих висновках, Суд відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України звертався до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17, від 20.04.2018 у справі № 910/7200/17 та від 06.07.2018 у справі 924/675/17.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Позивач, внаслідок ДТП, вчиненого з вини ОСОБА_1 , зазнав майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MAN TGX 41.400» д.н.з. НОМЕР_7 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 96039 грн 31 коп., які підлягають відшкодуванню на користь ТОВ «ДА ТРАНС»

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною другою статті 1188 ЦК України передбачено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, якщо шкоди завдано іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу, шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Відповідно до змісту частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.12.2018 у справі № 715/1586/17.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди гоню) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тобто, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 керував транспортним засобом- автомобілем MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 , мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та сторонами не надано суду доказів, які б спростовували передання реєстраційного документа на вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 , власником транспортного засобу ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на законній правовій підставі використовував цей транспортний засіб, відтак вказаний транспортний засіб вибув із володіння його безпосереднього володільця (власника) - ОСОБА_2 та знаходився під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 січня 2021 року, у володінні ОСОБА_1 ,яким було скоєно ДТП а тому належним відповідачем є ОСОБА_1 . Враховуючи, що на момент ДТП транспортний засіб MAN TGX 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 вибув із володіння його безпосереднього володільця (власника) - ОСОБА_2 , тому обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП шкоди покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 , який має нести відповідальність за спричинену шкоду позивачу та саме з нього слід стягнути на користь позивача завдану майнову шкоду в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 96 039 грн 31 коп. Відтак, позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають задоволенню, водночас, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено при поданні даного позову судовий збір у розмірі 2481 грн. 00 коп.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача ОСОБА_1 стягнути на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» судові витрати на сплату судового збору в сумі 2481 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, статтями 1166, 1187 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» 96 039 (дев`яносто шість тисяч тридцять дев`ять) грн 31 коп., як матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС» судові витрати на сплату судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДА ТРАНС», юридична адреса: вул. Першотравнева, 1, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, , р/р НОМЕР_10 .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_11 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3

Дата складення повного судового рішення - 07.02.2023 року.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. В. Ситник