ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 611/679/21 Номер провадження 22-ц/814/380/23Головуючий у 1-й інстанції Коптєв Ю.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, з повідомленням учасників справи, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Українська Акціонерна Страхова компанія Аска Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Українська Акціонерна Страхова компанія Аска Життя» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом , якому просив визнати недійсним укладений з відповідачем кредитний договір №5826 від 11.12.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що при укладенні кредитного договору банком не були дотримані вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», «Про банки і банківську діяльність», «Про страхування», оскільки останній скориставшись необізнаністю не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та підчас укладення договору про надання споживчого кредиту. Вважає, що недотримання та невиконання банком вимог ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою визнання кредитного договору недійсним в цілому на підставі ст. 215 ЦК України.

Також вважає, що передбачена умовами договору щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, не може братись до уваги при визначенні заборгованості та свідчить про порушення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вказує, що банк нав`язав йому ще одну послугу страхування від нещасних випадків і хвороб держателів банківських платіжних карток, обмеживши його право у виборі страховика та нав`язав таку умову, як обов`язкову, що суперечить положенням ст.6 ЗУ «Про страхування» та ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

27 жовтня 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» подало зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №5826 від 11 грудня 2019 року, в якому просить стягнути заборгованість, яка станом на 19 жовтня 2021 року, становить 54 139,54 грн. та складається з - суми залишку строкового кредиту 7784,15 грн.; суми залишку простроченого кредиту 26849,01 грн.; суми прострочених відсотків 0,38 грн.; суми прострочених комісій 22506 грн. Також просило стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн.

Зустрічні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «Банк «Кредит Дніпро» задоволено частково.

Визнано недійсною з моменту укладення договору умову пункту 1.2 кредитного договору № 5826 від 11 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту із 11 грудня 2019 року по 21 грудня 2021 року.

Визнано недійсною з моменту укладення договору умову пункту Розділу 4 кредитного договору № 5826 від 11 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування із 11 грудня 2019 року по 21 грудня 2021 року у загальному розмірі 41850 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №5826 від 11 грудня 2019 року, яка, станом на 19 жовтня 2021 року становить 31 633,54 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» понесені судові витрати у розмірі 1326,36 грн.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Часткове задоволення позовних вимог позичальника обґрунтовано встановленим судом порушенням банком прав останнього, оскільки банком були внесені в умови договору несправедливі умови, а саме щодо плати за обслуговування кредиту.

Задовольняючи частково зустрічні вимоги банку, суд встановив порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо своєчасного внесення щомісячних платежів, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення за виключенням помісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування на суму 22506 грн., зважаючи на визнання пункту договору щодо встановлення такої комісії недійсним з моменту укладення договору.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Банк Кредит Дніпро» оскаржило його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимогах ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог , а також вважає підлягаючим скасуванню рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення з позичальника заборгованості за простроченою комісією у сумі 22506 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Зокрема вказує, що підписуючи спірний договір ОСОБА_1 погодився з усіма викладеними в ньому умовами, був належним чином повідомлений про умови кредитування, а отже відсутні будь-які підстави щодо визнання умов договору несправедливими та відповідно недійсними.

Вважає, що не може вважатися недійсною умова кредитного договору щодо стягнення комісії за послугу розрахунково-касового обслуговування, яка визначена у відповідності до вимог ЗУ «Про кредитне врегулювання», а її розмір визначається кожним банком окремо.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 та в частині задоволення зустрічних вимог банку про стягнення боргу в сумі 31633,54 грн. сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цих частинах.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір № 5826 та договір добровільного страхування життя за програмою «Страхування життя позичальника кредиту НВ» №NS-5826.

Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору, банк надає клієнту грошові кошти на споживчі потреби у сумі 37200 грн., строком на 24 місяці, із кінцевою датою повернення кредиту 11 грудня 2021 року.

Також умовами договору встановлено розмір сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 11.12.2019 по 10.07.2020 - 7 % , з 11.07.2020 по 10.01.2021 - 5,5 %; з 11.07.2021 по 11.12.2021 - 2,5 %; від суми кредиту; процентну ставку за користування кредитом за строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001 % річних та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 56 % річних.

Розділом 4 вказаного кредитного договору, у графіку платежів, з-поміж іншого, передбачено платежі за додаткові та супутні послуги банку, в тому числі розрахунково-касове обслуговування із 11 грудня 2019 року по 11 грудня 2021 року у загальному розмірі 41850 грн.

Вважаючи, що працівники банку не надали можливості детально ознайомитися йому з умовами договору, не надали графік платежів, розрахунок вартості кредиту, реальної процентної ставки, а умови договору щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є незаконними та несправедливими, тобто такими, що порушують його права як споживача банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Зважаючи на неналежне виконання умов кредитного договору, банк звернувся до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про стягнення заборгованості.

Задовольняючи частково вимоги позичальника суд визнав недійсним як п.1.2 кредитного договору в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту так і пункт розділу 4 кредитного договору в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в загальному розмірі 41850 грн.

Також суд дійшов висновку щодо неналежного виконання умов договору позичальником, що призвело до виникнення заборгованості, яку і стягнув з останнього, без врахування суми прострочених комісій.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що цільове призначення укладеного між сторонами кредиту визначено на споживчі цілі.

Відповідно до вимог ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Тобто, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Приписами ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Нормою ч. 4 ст. 42 Конституції України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

В п. 1.2 кредитного договору банк визначив щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 11.12.2019 по 10.07.2020 - 7 % , з 11.07.2020 по 10.01.2021 - 5,5 %; з 11.07.2021 по 11.12.2021 - 2,5 % від суми кредиту, а в стовпчику 8 розділу 4 графік платежів за додаткові та супутні послуги розрахунково-касове обслуговування встановив суму за 2 роки користування кредитом в розмірі 41850 грн.

Колегія суддів звертає увагу при цьому, що загальна сума кредиту становить 37200 грн., загальна вартість кредиту 79050,48 грн, а розрахунково-касове обслуговування - 41850 грн., що становить більше 50% від загальною вартості кредиту. Разом з цим графіком платежів також встановлено 7200 грн. сплату за інші послуги банку. Приписами ч. 3 ст. 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту (пункт 1.2) та розрахунково-касове обслуговування кредиту (розділ 4) не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 вказано на те, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, на час укладання оспорюваного правочину, діяли як норми ЗУ «Про захист прав споживачів», так і положення ЗУ «Про споживче кредитування», статтею 8 якого, в редакції на грудень 2019 року, визначалось, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит.

Разом з цим, згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Сторонами не заперечується, що в пункті 1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі з 11.12.2019 по 10.07.2020 - 7 % , з 11.07.2020 по 10.01.2021 - 5,5 %; з 11.07.2021 по 11.12.2021 - 2,5 % від суми кредиту.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіку). Щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає від 2604 грн. до 837 грн. а її загальний розмір, за весь період користування кредитом 2 роки, в цілому становить 41850 грн.

Однак, встановивши у кредитному договорі №5826 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту, що складає 41850 грн. за весь період його дії, банк при оформленні кредитного договору не повідомив споживачу, які саме послуги за вказану плату надаються йому як позичальнику, з чого складається розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів, де річна процентна ставка за кредитним договором склала 206,58 річних), що свідчить про внесення істотного дисбалансу у договірні права та обов`язки на шкоду споживачу, що в сукупності може розглядатись як достатня правова підстава для висновку про несправедливість визначеної п.1.2 умови кредитного договору.

При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (41850 грн.) перевищує розмір кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (37200 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і апеляційної, АТ «Банк Кредит Дніпро» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія.

За вказаних обставин, враховуючи предмет та підстави первісного позову, а також характер спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсними оспорювані умови кредитного договору.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20 та постанові від 01 лютого 2023 року у справа № 199/7014/20.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна