Номер провадження: 22-ц/813/3929/23
Справа № 496/2724/22
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Чорної Т.Г.

секретар судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Задорожної Олени Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Галич О.П. від 29 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень щомісячно.

Виконавчий лист, виданий на виконання наведеного рішення суду, перебуває на виконанні у Біляївському районному відділі ДВС.

Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, має постійну роботу та сталі заробітки, при цьому внаслідок дорослішання дитини сума витрат на її утримання збільшується, позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з фіксованої суми згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року, на ј від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1500 гривень, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.06.2018 року у справі № 496/954/18, на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Задорожня О.В., яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки законодавчо визначеного права на зміну способу стягнення аліментів, як в особи, на утриманні якої перебуває малолітня дитина та витрати якої збільшилися внаслідок дорослішання доньки та досягнення нею шкільного віку, з врахуванням того, що розмір присуджених до стягнення аліментів на теперішній час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи належну до стягнення частку заробітку (доходу) відповідача, суд виходив з того, що на утриманні у відповідача перебуває також інша малолітня дитина, батьком якої він є та зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття і права якої на належне утримання також мають бути враховані при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень ст.ст.183,184 СК України суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, а також використано у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2016 року.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження від 21.07.2016 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народився син ОСОБА_3 (а.с.5).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, тобто з 15 березня 2018 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.7).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 03 вересня 2019 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с.23) і від цього шлюбу народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.24).

З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за звітний 2020 рік становила 123 066,29 грн., за 2021 рік 101 410,98 грн., за 2022 рік 13769 грн. (а.с.25-27).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що у зв`язку з дорослішанням дитини та досягненням нею шкільного віку значно збільшилися витрати на її утримання і раніше визначеного судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі недостатньо для задоволення потреб дитини. При цьому, оскільки відповідач є працездатним, переважну більшість часу має постійну роботу та сталий заробіток, вважала за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу).

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувачки, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої спільної дитини, а тому висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

При цьому судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, прийнято до уваги наявність на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини, у зв`язку із чим розмір аліментів на утримання малолітньої дитини сторін обгрунтовано визначено саме у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно.

Суд апеляційної інстанції вважає, що не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 доводи відповідача про те, що на час розгляду справи він не працевлаштований, оскільки згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідач протягом останніх років мав постійне місце роботи та сталий дохід, є працездатним і наявні у справі докази не дають підстав для висновку щодо наявних об`єктивних перепон у його подальшому працевлаштуванні та забезпеченні належним рівнем життя як себе, так і своїх малолітніх дітей.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази колегія суддів приходить до висновку, що доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції ОСОБА_2 не надано, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту апеляційної скарги позивачки вбачається, що вона не погоджується з рішенням суду щодо визначення розміру частки від доходів, яка підлягає стягненню з відповідача.

При цьому колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення у справі та визначаючи розмір частки від доходів, яка підлягає стягненню з відповідача, судом першої інстанції було ретельно досліджено усі обставини справи, враховано як інтереси дитини, так і наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти. Крім того, судом обгрунтовано взято до уваги перебування на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Задорожної Олени Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25.01.2023 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: Н.В. Орловська

Т.Г. Чорна