Провадження №2/523/226/23
У Х В А Л А

"30" січня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зозулянського Дмитра Олександровича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мойса Єгора Валерійовича про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо належного їй на праві власності нерухомого майна - повернуто заявнику.

Роз`яснено заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою, якщо перестануть існувати обставини, які стали причиною для її повернення.

Також, ухвалою суду від 22.12.2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Мойса Євгена Валерійовича про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірини Миколаївни копію спадкової справи, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Чергове підготовче засідання у справі призначено на 15 березня 2023 року.

На адресу суду 27.01.2023 року (вх. № 2246) надійшла заява представника позивача адвоката Зозулянського Д.О., про забезпечення позову, згідно якої представник позивача просить накласти арешт на 13 об`єктів нерухомості. В обґрунтування заяви представник зазначив, що сукупна вартість об`єктів нерухомості, а саме 13 об`єктів нерухомого майна є значно нижчою аніж ціна позову. Також, представник вказав, що метою накладення арешту на нерухомість є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, що насамперед пов`язано з забезпеченням реальної можливості ефективного виконання рішення суду, у разі його прийняття на користь позивача.

Крім іншого представник зазначив, що в силу ч. 2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати декілька видів забезпечення позову, а тому просить також, забезпечити позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до розпорядження майном, що у свою чергу призведе до неможливості виконання рішення суду.

На підставі викладеного представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які дії з державної реєстрації переходу права власності, обмеження права власності, обтяження прав на 13 об`єктів нерухомого майна.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Дослідивши позовну заяву та заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Отже, за змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року по справі № 824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Крім іншого, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позову.

Разом з цим, в заяві про забезпечення позову представник позивача зазначив, що просить зустрічне забезпечення не застосовувати.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Представником заявника не надано безперечних та достатніх доказів наявності у заявника майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, разом з цим, подана заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, натомість представником зазначено щодо його незастосування.

Відповідно положення ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи, що подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, суду не надано доказів наявності майна або грошових кошів позивача достатніх для відшкодування можливих збитків відповідача, що відповідно є порушенням принципу співмірності та рівноправності сторін, суддя дійшов висновку про повернення поданої заяви на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 76, 150, 151, 153,154, 258, 260, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зозулянського Дмитра Олександровича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які дії повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою, якщо перестануть існувати обставини, які стали причиною для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: