Справа № 136/1450/22
провадження № 2/136/377/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через свого представника, звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі відповідач), у якому просив:

- встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із рідним братом ОСОБА_3 в період з 2004 року на час відкриття спадщини по день смерті брата ОСОБА_3 до 14.10.2006 та про те, що ОСОБА_2 після смерті брата залишився понад шість місяців проживати за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за законом на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яка розташована на території (колишньої Славнянської сільської ради Липовецького району) Вінницької області.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яку прийняв його рідний брат ОСОБА_2 шляхом спільного проживання із братом ОСОБА_3 з 2004 року по день його смерті, а після чого продовжував проживати за його адресою по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , а після його смерті мати позивача ОСОБА_4 прийняла його спадщину та за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2020, справа №136/620/20 було встановлено факт про те, що ОСОБА_4 відноситься до 4-ї черги спадкоємців, таким чином позивач, прийнявши спадщину після смерті матері, автоматично оформив спадщину після смерті ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , а після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв позивач. Таким чином, мати позивача ОСОБА_4 , успадкувавши майно свого чоловіка ОСОБА_2 , автоматично успадкувала й інше майно, яке раніше успадкував ОСОБА_2 від рідного брата ОСОБА_3 . Однак, при зверненні до органів нотаріату, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на вищезгадану земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач не надав доказів спільного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 , а тому не підтверджується факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його брата ОСОБА_3 .

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник у своїй письмовій заяві позов визнав у повному обсязі, а розгляд справи просив здійснювати без його участі у судовому засіданні.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №174948 виданого на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, земельна ділянка належала ОСОБА_3 (а.с. 18). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з ДРАЦС актового запису про смерть (а.с. 31). Як вбачається з відповідей нотаріальної контори та архіву на запити суду, спадкової справи ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 33, 36). Разом з тим, як вбачається з довідки, виданої Нападівським старостинським округом від 23.11.2022 ОСОБА_3 спільно проживав зі смерекою ОСОБА_5 як рідні брати. Крім того, згідно акту, складеного комісією у складі депутата Липовецької міської ради та сусідів вбачається факт спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із рідним братом ОСОБА_3 в період з 2004 року по день смерті брата ОСОБА_3 до 14.10.2006 та про те, що ОСОБА_2 після смерті брата залишився понад шість місяців проживати за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15). ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про його смерть (а.с. 8). ОСОБА_2 до дня своєї смерті проживав спільно з ОСОБА_4 , про що свідчить довідка від Славнянської сільської ради від 11.06.2018 (а.с.11). Крім того, згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2020, справа 136/620/20, було встановлено, факт спільного проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 не менше п`яти років до смерті останнього (а.с. 13,14). Таким чином, підтверджується той факт, що після смерті ОСОБА_3 його спадщину у вигляді вищевказаної земельної ділянки прийняв, шляхом спільного проживання, його рідний брат ОСОБА_2 , спадщину якого, після його смерті, прийняла ОСОБА_4 . Згідно зі свідоцтва про народження позивача, його матір`ю була ОСОБА_4 (а.с.10). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 9). Отже, мати позивача ОСОБА_4 , успадкувавши майно свого чоловіка ОСОБА_2 , автоматично успадкувала й інше майно, яке раніше успадкував ОСОБА_2 від рідного брата ОСОБА_3 . Однак, при зверненні до органів нотаріату, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на вищезгадану земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач не надав доказів спільного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 , а тому не підтверджується факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його брата ОСОБА_3 .

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з рідним братом ОСОБА_3 , суд зазначає, що встановлення такого факту вливає на спадкові права позивача.

Як визначено п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом було встановлено, що як вбачається з довідки, виданої Нападівським старостинським округом від 23.11.2022 ОСОБА_3 спільно проживав зі ОСОБА_2 як рідні брати. Крім того, згідно акту, складеного комісією у складі депутата Липовецької міської ради та сусідів вбачається факт спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із рідним братом ОСОБА_3 в період з 2004 року по день смерті брата ОСОБА_3 до 14.10.2006 та про те, що ОСОБА_2 після смерті брата залишився понад шість місяців проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, вищевказані докази, суд вважає належними, допустимими й такими, які у своїй сукупності дають змогу встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із братом ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , де й продовжував проживати після смерті брата понад шість місяців.

Щодо вимоги позивача про визнання за позивачем право власності по спадщині за законом на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яка розташована на території (колишньої Славнянської сільської ради Липовецького району) Вінницької області, суд зазначає, що такій позовній вимозі передувала відмова нотаріуса в оформлені спадщини через відсутність доказів спільного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 і відповідно відсутністю факту прийняття спадщини ОСОБА_2 .

Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Пропри те, що відповідач, будучи органом місцевого самоврядування на території якого розміщено спадкове майно, не заперечує щодо задоволення позову, однак суду необхідно встановити законні передумови спадкування позивачем спадкового майна спадкодавця, і що при визнанні права власності спадкоємця на майно не будуть порушені права та інтереси інших осіб.

Як визначено в ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

В силу припису ч. ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а до своєї смерті проживав спільно з ОСОБА_4 , яка була матір`ю Позивача. Крім того, згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2020, справа 136/620/20, було встановлено, факт спільного проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 не менше п`яти років до смерті останнього. Таким чином, мати позивача ОСОБА_4 , успадкувавши майно свого чоловіка ОСОБА_2 , автоматично успадкувала й інше майно, яке раніше успадкував ОСОБА_2 від рідного брата ОСОБА_3 , а саме право власності на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яка розташована на території (колишньої Славнянської сільської ради Липовецького району) Вінницької області. Разом з тим, позивач прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_4 , до складу якої й увійшла вищезгадана земельна ділянка.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Крім того, представник відповідача визнав позов під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із рідним братом ОСОБА_3 в період з 2004 року на час відкриття спадщини по день смерті брата ОСОБА_3 до 14.10.2006 та про те, що ОСОБА_2 після смерті брата залишився понад шість місяців проживати за адресою: АДРЕСА_1 , а також про визнання за позивачем право власності по спадщині за законом на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яка розташована на території (колишньої Славнянської сільської ради Липовецького району) Вінницької області, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04325957) про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити.

Встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_2 разом із рідним братом ОСОБА_3 в період з 2004 року на час відкриття спадщини по день смерті брата ОСОБА_3 до 14.10.2006 та про те, що ОСОБА_2 після смерті брата залишився понад шість місяців проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності по спадщині за законом на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №174948, який був вданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Липовецької РДА №110 від 23.05.2003, яка розташована на території (колишньої Славнянської сільської ради Липовецького району) Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО