Справа № 710/1543/22 Провадження № 2/710/106/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.02.2023 м. Шпола
Шполянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Сивокінь С.С.,
секретаря судового засідання - Глущенко О.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд
Короткий зміст позовних вимог.
До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 13 753 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) долари США.
Аргументи учасників справи.
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2019 року між ОСОБА_1 (далі за текстом Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики, згідно з яким позикодавець передав позичальнику у борг гроші в сумі 7000,00 (сім тисяч доларів США ). На підтвердження укладеного договору позики та отримання грошей відповідачем видана розписка. Відповідач зобов`язаний був повернути позивачу борг до 15.01.2020 року.
12.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача грошову суму 6000 (шість тисяч) доларів США. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідачем видана розписка. Після установленого розписками кінцевого строку повернення грошей відповідач не повернув борг на загальну суму 13 000,00 (тринадцять тисяч) доларів США.
12.09.2021 року та 23.12.2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовими вимогами про сплату простроченої заборгованості, у яких вимагав повернути борг до 22.09.2021 року та 07.01.2022 року відповідно. Вимоги були залишені відповідачем без задоволення.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.12.2022 року було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін.
Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив на позов до суду не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Заходи забезпечення позову судом не вживалися.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно із розпискою від 15.01.2019, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 7000 (сім тисяч доларів США). Позика є безвідсотковою. Зобов`язався повернути до 15.01.2020 року. Гроші отримав 15.10.2019 року. Присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . (а.с.7).
Відповідно до розписки від 12.05.2019, ОСОБА_2 позичив у жителя м. Черкаси, ОСОБА_1 , гроші в сумі 6000 (шість тисяч доларів США), терміном на 1 (один) рік. Позика є безвідсотковою. (а.с.6).
Відповідно до вимоги про сплату простроченої заборгованості від 03.09.2021, яка була адресована ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимагав негайно повернути заборгованість в сумі 13 000,00 (тринадцять тисяч ) доларів США у строк до 22.09.2021 року. (а.с.9).
Відповідно до повторної вимоги про сплату простроченої заборгованості від 23.12.2021, яка була адресована ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимагав негайно повернути заборгованість в сумі 13 000,00 (тринадцять тисяч ) доларів США у строк до 07.01.2022 року. (а.с.8).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.
У відповідності до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
У ч.2.ст.533 ЦК України, зазначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Аналогічний висновок міститься і у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року, а також Постанові ВС від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року, справа № 524/4946/16-ц.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 №154/3443/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) вказала, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України), такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17 від 13.07.2022 року.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України) такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.22 справа №301/2052/18.
Верховний Суд у справі №712/2941/19 від 16.02.2022 року зазначив, що використані в тексті розписки словесні обороти «позичила кошти» та «зобов`язуюсь повернути дану суму» вказують на те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо передачі грошових коштів, є позикою, а сама розписка є доказом не лише факту укладення договору позики, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом розписки, підписаної ОСОБА_2 визначено, що відповідач взяв в борг від ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) доларів США, та зобов`язався повернути всю суму до 15.01.2020 року. Позика безвідсоткова.
Отже, відповідач взяв в тимчасове користування грошові кошти в позивача розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, проте обов`язку з повернення даної суми коштів не виконав, адже наявність в позивача оригіналу боргової розписки підтверджує той факт, що кошти повернуті не були.
За змістом розписки, ОСОБА_2 визначено, що відповідач позичив у ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) доларів США, терміном на 1 рік. Позика безвідсоткова.
Отже, відповідач взяв в тимчасове користування грошові кошти в позивача розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, проте обов`язку з повернення даної суми коштів не виконав, адже наявність в позивача оригіналу боргової розписки підтверджує той факт, що кошти повернуті не були.
Факт підписання та складання наявних в матеріалах справи розписок саме відповідачем, ОСОБА_2 , не спростовано.
Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису у розписках, відповідачем не заявлені.
Доказів, які б підтвердили безгрошовість укладеного між сторонами правочинів та докази належного виконання ОСОБА_2 зобов`язань з повернення позики суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Що стосується стягнення з позивача 3 відсотків річних.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 639/224/16-ц від 21.04.2021 року.
Отже, суд враховує розрахунок 3% річних наданих позивачем, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, контр розрахунку також не надходило.
При задоволенні позову суд стягує з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 5029 грн 20 копійок.
Керуючись ст.ст. 11, 207, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ч.ч.5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Московським РУГУ МВС України в м. Києві від 26.02.1999 року, інші дані про особу суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , інші відомості про особу суду не відомі, заборгованість за договором позики б/н від 15.01.2019 року, в розмірі 7000,00 (семи тисяч доларів США 00 центів), 3 % річних в розмірі 441,86 (чотириста сорок один долар США 86 центів); заборгованість за договором позики б/н від 12.05.2019 року, в розмірі 6000,00 (шести тисяч доларів США 00 центів), 3% річних в розмірі 312,16 (триста дванадцять доларів США 16 центів).
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Московським РУГУ МВС України в м. Києві від 26.02.1999 року, інші дані про особу суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , інші відомості про особу суду не відомі, судовий збір у розмірі 5029,20 (п`ять тисяч двадцять дев`ять гривень 20 копійок).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя С.С. Сивокінь