Справа № 209/2304/22
Провадження № 2-з/209/8/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Лєсової А.О.,

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Московчук Анатолія Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2022 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

До позовної заяви ОСОБА_1 було додано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить суд забезпечити позов шляхом накладення заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь які дії щодо належної йому частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на кшталт укладання договорів купівлі-продажу, дарування, закладення, міни та інших дій які стосуються розпорядження частки нерухомого майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 було повернуто заявнику, оскільки вона не відповідала вимогам ст.151 ЦПК України.

11.01.2023 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Московчук А.М. повторно подав до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 20232 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 було повернуто заявнику, оскільки вона не відповідала вимогам ч.6 ст.151 ЦПК України.

26.01.2023 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Московчук А.М. повторно подав до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22. В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник заявника посилається на те, що до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області була подана позовна заява до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача 106 359 грн. 55 коп. та відповідно сплачений судовий збір. Враховуючи що сума позики відповідачем не повертається вже більше двох років, враховуючи ту обставину, що позивач не має рухомого майна, а має у власності 1/3 частину квартири, яка належить особисто йому, враховуючи умови договору позики пункт 3.4, де зазначено, що якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до встановленого строку, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, пред`явити цей договір до стягнення, враховуючи зміст розписки яка складалася і засвідчувала позичальником, де останній зобов`язується в разі несвоєчасного повернення грошових коштів здійснити відчуження на користь позикодавця, належної йому частки нерухомого майна за адресом АДРЕСА_1 , позивач вимушений звернутися до суду з заявою про забезпечення позову. З урахуванням висловленого, у позивача є всі підстави вважати, що якщо суд за клопотанням позивача не застосує засоби забезпечення позову, то невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду, забезпечення позову необхідне позивачу для ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Щодо норми п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України, про пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення, заявник просить суд не застосовувати зустрічне забезпечення від заявника/позивача, тому що, по перше питання застосування заходів зустрічного забезпечення є правом суду, по друге, відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, тому що, в противагу ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заявник/позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України, має майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Вказує, що більше того, боржник сам за розпискою чітко зазначив, що брав певну суму грошей і в разі неповернення грошей, зобов`язується здійснити відчуження на користь позикодавця, належної йому частки нерухомого майна за адресом АДРЕСА_1 . Тому на думку заявника/позивача, дана заява про забезпечення позову є законим правом на реалізацію своїх прав (реальне стягнення коштів) на підставі рішення суду. Зазначає, що наміру, якимось чином обмежити права позичальника у позивача не має, тому що грошима отриманими за договором позики позичальник користувався декілька років, і коли настав час їх повертати, як раз позичальник/позивач ще більше двох років не має можливості отримати свої гроші назад. На підставі зазначеного просить суд: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь які дії щодо належної йому частки квартири за адресом АДРЕСА_1 на кшталт укладання договорів купівлі-продажу, дарування, закладення, міни та інших дій які стосуються розпорядження належної йому частки нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали додані до заяви, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За наведених положень ЦПК України обов`язковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд, вивчивши заяву представника позивача адвокат Московчук А.М. про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки представником позивача не надано доказів в обґрунтування співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики у ромірі 106359 грн.55 коп., із яких сума позики становить 70000,00 грн., 6118 грн. - пеня, 25216 грн. 61 коп. - інфляційне збільшення, 5024 грн. 94 коп. - 3% річних, нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 не є предметом спору у справі, що розглядається, заявником не доведено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або його ефективний захист, також як і не доведено неможливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Московчук Анатолія Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dn.dp.court.gov.ua/

Суддя Решетник Т.О.