Провадження № 2/161/801/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВС Т А Н О В И В:

23.09.2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 10.09.2020 року відносно нього було складено два протоколи про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 529047 та серії АПР18 № 529048 за ознаками вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП. Згідно вказаних протоколів йому інкриміновано вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_4 , невиконання законної вимоги працівників поліції припинити правопорушення, а також у застосуванні фізичного супротиву відносно останніх. Разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 08.02.2021 року в справі № 161/15170/20 провадження відносно нього за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу кожного із правопорушень. Таким чином, внаслідок безпідставного складення відносно нього адміністративних матеріалів, якому передувало затримання, шляхом застосування відносно нього фізичної сили (заламування рук та поваленням на підлогу), з подальшим примусовим супроводом до службового автомобіля поліції та неправомірним утриманням у поліцейському відділку, йому було завдано моральної шкоди. Така шкода також полягає у публічній образі, хвилюванні за власне життя та життя малолітньої доньки, яку в нього примусово відібрали, попередньо неправомірно та зухвало ввірвавшись у належне йому житло, фактично зірвавши дитину з ліжка під час сну. Крім того, наслідком протиправних дій працівників поліції стало порушення нормальних життєвих зв`язків, а також застосування додаткових зусиль для захисту і поновлення його порушених прав та законних інтересів. Враховуючи наведене, просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України завданому йому неправомірними діями працівників поліції моральну шкоду, яку він оцінює в 250000 грн.

20.10.222 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Вказує, що на позивача не накладалося адміністративне стягнення ні у вигляді арешту чи виправних робіт, ні у вигляді штрафу, позивач помилково застосував у позовній заяві до спірних правовідносин статтю 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які спірні правовідносини не регулюють. Разом з тим, зазначає, що до ОСОБА_1 адміністративне стягнення застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. У свою чергу, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. У задоволенні позову просила відмовити.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у його позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача підтримала позицію свого довірителя та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи. дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.09.2020 року на службу «102» надійшов виклик від ОСОБА_5 , у якому остання повідомила, що згідно рішення Луцької міської ради її колишньому чоловіку ОСОБА_1 встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з їх спільною дитиною, який останній порушив та не повернув останню додому, на дзвінки не відповідає, а тому вона прямує за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , потребує психологічної допомоги.

10.09.2020 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне затримання серії А3 № 175430 за ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП зі змісту якого слідує, що позивача, у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з метою припинення неправомірних дій, складення адміністративних протоколів та проведення профілактичної бесіди було примусово затримано та доставлено до Луцького ВП ГУНП у Волинській області. Даний протокол був складений (зі змісту) інспектором роти № 2 взводу № 1 БУПП у Волинській області ДПП мол. лейтенантом поліції Таровським О.А.

Крім того, як вбачається із рапорту молодшого лейтенанта поліції Таровського О.А. від 10.09.2020 року, затримання ОСОБА_1 , яке відбулося за адресою: АДРЕСА_1 , супроводжувалося застосуванням щодо нього спецзасобу «кайданки».

10.09.2020 року ДОП ВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенантом поліції Климчук Л.М. було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 529047 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП .

Також, 10.09.2020 року інспектором роти № 2 взводу № 1 БУПП у Волинській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Таровським О.А. було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 529048 за ст. 185 КУпАП.

Як зазначено у вищевказаних протоколах, ОСОБА_1 , 10.09.2020 року близько 21:00, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 та малолітньої доньки, а саме: довів дитину до сліз, перешкоджав матері бачитися з донькою, штовхнув останню, у зв`язку з чим вона впала на підлогу та вдарила ліву руку, а також не виконував законну вимогу працівників поліції припинити вчинення неправомірних дій (домашнього насильства).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2020 року в справі про адміністративне правопорушення № 161/15157/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 173-2, 185 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн.

Однак, постановою Волинського апеляційного суду від 08.02.2021 року, зазначену вище постанову суду першої інстанції було скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2, 185 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих правопорушень. Дана постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Із наведеного слідує, що за наслідками подій, які мали місце 10.09.2020 року близько 21:00, за адресою: АДРЕСА_1 , та подальшого складення відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 529047 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та серії АПР18 № 529048 за ст. 185 КУпАП, вина останнього у вчиненні домашнього насильства та злісної непокори була відсутня.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що вищевказаними неправомірними діями працівників поліції (адміністративним затриманням та складенням адміністративних матеріалів) йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 250000 грн., яку він просить стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 зазначеного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Оскільки, на позивача не накладалося адміністративне стягнення ні у вигляді арешту чи виправних робіт, ні у вигляді штрафу, позивач помилково застосував у позовній заяві до спірних правовідносин статтю 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які спірні правовідносини не регулюють.

Разом з тим, суд зауважує, що до ОСОБА_1 адміністративне стягнення застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Аналогічні наведеним висновкам зробив висновки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносинах.

Разом з тим, як зазначено вище, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди відповідно до цих норм матеріального права, на які посилався позивач як на підставу вимоги про відшкодування моральної шкоди, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 23 ЦК України, яка регулює відшкодування моральної шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У даному випадку, підставою для відшкодування моральної шкоди позивач зазначив застосування до нього працівниками поліції фізичної сили (побої) та спеціальних засобів у вигляді кайданок, що завдало йому як фізичного болю, так і принизило його честь та гідність.

Суд зауважує, що жодним судовим рішенням незаконність дій поліції, які виразились у застосуванні до позивача спецзасобу кайданки, встановлена не була.

Також, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних, фізичних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною йому моральною шкодою.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову ОСОБА_1 судом було відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст. 1176 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, .

Повний текст рішення складений 03 лютого 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук