Справа № 442/6369/21 Головуючий у 1 інстанції Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/3533/21 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар : Салата Я.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 442/6369/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськорайонного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 правонаступником якого є ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку позначеного на плані літ. Ж-1» загальна площа якого складає 191.6 кв.м., житлова - 73,3кв.м., до якого відносяться п/підвал «п/пд», мансарда «мн», сходи «ж», сходи «жі», літна кухня «А»: що по АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки розміром 1000 кв.м., кадастровий номер :01:006:0126 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим,що 16 вересня 1999 року між сторонами було

укладено шлюб, зареєстрований в Уличненській сільській раді Дрогобицького району

Львівської області, актовий запис №27. За час спільного подружнього життя здійснено

реконструкцію житлового будинку під літну кухню та реконструкцію літної кухні під

житловий будинок з добудовою та надбудовою мансардного поверху, будівництво гаражу по

індивідуальному проекту за адресою АДРЕСА_1 . За

вказаною адресою знаходилася дерев`яна батьківська хата, власником якої був батько

відповідачки ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2005 року,

виданого Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в

реєстрі за №2-1989, відповідачка успадкувала житловий будинок з господарськими

будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав

спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дрогобицькою

райдержадміністрацією 10 грудня 1996 року, зареєстрованого Дрогобицьким МБТІ за №690.

Цей дерев`яний житловий будинок «А-1» складався з двох житлових кімнат площею

32.7кв.м. і кухні. До нього належали господарські будівлі: літна кухня «Ж», сараї «Б,В»,

вбиральня «Г». навіс «Д».

Після одруження сім`я ОСОБА_7 проживала в даному будинку. Позивач постійно

працював, їздив на заробітки. На початку 2000-х років фактично почали будівництво

житлового будинку шляхом реконструкції літної кухні під житловий будинок, а старого

дерев`яного будинку під літну кухню. Отже, за час шлюбу було створено нове нерухоме

майно, тобто збудовано житловий будинок, який відповідності до ст.331 ЦК України є

новостворений нерухомим майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного районного

суду Львівської області від 06 травня 2021 року.

Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.1 та., яка

зареєстрована на праві приватної власності за відповідачкою 30.01.2017 року на підставі рішення Уличненської сільської ради №88 від 07.03.2016 року, тобто приватизована під час перебування у шлюбі для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням Дрогобицького міськорайонного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнанло за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку житлового будинку, позначеного на плані «літ. Ж-1» загальна площа якого складає 191,6 кв.м., житлова - 73,3 кв.м., до якого відносяться п/підвал «п/пд.», мансарда, «мн», сходи «ж», літня кухня «А», що розташовані на АДРЕСА_1 ; - та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 1000 кв.м., кадастровий номер :01:006:0126 для будівництва і обслуговування житлового будинку по в; АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним,постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд не надав правової оцінки тому, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_2 набула за час вказаного шлюбу внаслідок спадкування, а тому воно є її особистою приватною власністю. Для забезпечення обслуговування цього житлового будинку відповідачка внаслідок приватизації набула земельну ділянку площею 0,1 га, на яку право власності за відповідачкою виникло 30.01.2017р.Судом залишено поза увагою положення абзацу 2-го п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11, де зокрема зазначається, що не належить до спільної сумісної власності майноодного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставідоговору дарування або в порядку спадкування. Також зазначає, що, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :01:006:0126 по АДРЕСА_1 , зареєстрована 30.01.2017 року на праві приватної власності за відповідачкою ОСОБА_2 на підставі рішення Уличненської сільської ради №88 від 07.03.2016 року, для будівництва і обслуговування житлового будинку, є її особиста приватнавласність. З наведеного слідує, що суд першої інстанції своїм рішенням незаконно позбавив відповідачку права власності на майно набуте нею в порядку спадкування та приватизації. Крім того, в основу рішення суд першої інстанції поклав обставини про те, що 19.05.2017 року у Департаменті ДАБІ у Львівській області за №ЛВ 32 зареєстровано повідомлення ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт по реконструкціїжитлового будинку під літну кухню та реконструкціїлітної кухні під житловий будинок з добудовою та надбудовою мансардного поверху, будівництво гаражу по індивідуальному проекту, за адресою: по АДРЕСА_1 .

На підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Львівській області 12.07.2017 року за № ЛВ 1 7 житловий будинок зданий в експлуатацію як закінчений будівництвом об`єкт внаслідок проведеної реконструкціїжитлового будинку під літну кухню та реконструкціїлітної кухні під житловий будинок з добудовою та надбудовою мансардного поверху, будівництво гаражу по індивідуальному проекту, за адресою: по АДРЕСА_1 . Речове право на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацій; права власності за реєстраційним номером 212 від 30.08.2017 року за відповідачкою - ОСОБА_2 .

З викладеного суд першої інстанції зробив висновки, що подружжям ОСОБА_7 за час шлюбу було створено нове нерухоме майно, тобто збудовано житловий будинок, який відповідності до ст. 331 ЦК України є новостворений нерухомим майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Проте вказаний висновок суду першої інстанції є необгрунтований та суперечить висновкам Верховного Суду.

Також апелянт зазначає, що не згідний з розглядом справи в спрощеному провадженні,а вважає, що справа мала бути розглянута за загальними правилами позовного провадження.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким в позові відмовити повністю.

Позивач у справі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть від 08.11.2021 року, виданого у м.Празі Чеської республіки.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до закінчення строку для прийняття спадщини і вступу у справу правонаступників після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року поновлено провадження у справі. Залучено до участі у справі спадкоємця позивача ОСОБА_4 - дочку ОСОБА_5 .

23 грудня 2022 року ОСОБА_5 подала заяву про відмову від позову. В обґрунтування заяви зазначає, що спір врегульовано мирним шляхом. Наслідки відмови від позову та закриття провадження передбачені у ч.3 ст.256 ЦПК України їй відомі і зрозумілі. Просить розглядати справу у ї відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, однак належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи , що стверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.97-100).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи(ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника правонаступника позивача ОСОБА_5 -адвоката Зінкевич Домровської Г.Б., яка підтримала заяву про відмову від позову, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав не приймати заяву про відмову від позову не встановлено, а тому така підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Положеннями ст.206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Право на відмову позивача від позову закріплено також у п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.4 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з частиною 2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що відмова від позову є правом позивача, у суду відсутні підстави не приймати її, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови ОСОБА_5 від позову та, як наслідок цього, рішення суду першої інстанції визнати нечинним і закрити провадження у справі.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.206,373,374,377,381,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції , -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_5 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_5 від позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Визнати рішення Дрогобицького міськорайонного суду Львівської області від 14 вересня 2021 рокунечинними.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 правонаступником якого є ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжязакрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст ухвали складений 23 січня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк