Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Харабадзе К. Ш.,

за участю секретаря - Гаврись В.В.,

Справа № 635/9896/21

Номер провадження № 2/545/235/23

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу про стягнення боргу,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останньої борг у розмірі 20000 доларів США, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що свідчить розписка про передачу грошей. У визначений у розписці строк відповідач суму грошей не повернула, про що свідчать надіслані на адресу відповідача вимоги, які не були виконані. Сума заборгованості становить 20000 доларів США. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 20000 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, брав участь через свого представника адвоката Радигіна Є.С., який позов підтримав, просив провести розгляд у його відсутність, вказав, що на час розгляду справи борг не повернуто. Долучив до справи оригінал розписки від 20.03.2019 року

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, брала участь через свого представника адвоката Косогор С.Ф., який просив провести розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідачки. У наданому до суду відзиві зазначив, що надана позивачем на підтвердження позовних розписка, зокрема, в частині укладення між сторонами Договору позики, не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі. Зокрема, в розписці зазначені лише повні прізвища, ім`я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця). Також відсутні дати народження, паспорті дані позичальника та позикодавця, та в кінці розписки відсутні дані про повне прізвище, ім`я та по батькові позичальника засвідчені лише підписом позичальника без розшифровки його прізвища, ім`я та по батькові. Також, у наданій розписці вказана лише дата її складання, без вказівки на місце. Вказані обставини свідчать на той факт, що зазначений правочин не має вольової дії суб`єкта цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи на його укладання та відповідає внутрішній волі суб`єкта. Крім того, у матеріалах справи відсутня інформація з приводу вручення або не вручення відповідачу вимоги, що в свою чергу виключає право вимоги грошових коштів, при цьому, матеріали справи мають тільки підтвердження відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Встановлено, що на підтвердження нявності договірних зобов`язань позивачем надано суду копію рукописного документу з підписом такого змісту: "Я ОСОБА_3 , взяла в долг у ОСОБА_4 (20000 $ двадцять тисяч долларов США), обв`язуюсь вернуть по требованию. 20.03.2019г."/а.с.3/

10.11.2022 ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про повернення грошей /а.с.4-6/.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Щодо посилань представника відповідача на те, що в розписці зазначені лише повні прізвища, ім`я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), що відсутні дати народження, паспорті дані позичальника та позикодавця, та в кінці розписки відсутні дані про повне прізвище, ім`я та по батькові позичальника засвідчені лише підписом позичальника без розшифровки його прізвища, ім`я та по батькові, що у наданій розписці вказана лише дата її складання, без вказівки на місце, то суд вважає за необхідне зазначити на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 у справі № 757/62714/18, згідно яких статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Наявність у позивача документа, у якому міститься інформація про отримання відповідачем у позику грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів. Відсутність у борговій розписці прізвища позикодавця не може бути безумовною підставою для визнання відсутності договірних відносин між сторонами. При цьому наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 (провадження № 61-6026св20).

Отже, суд враховує, що у позивача наявний документ, у якому міститься інформація про отримання відповідачем у позику грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів. Представником позивача наданий оригінал розписки, і в ньому не зазначено про повернення оспорюваної суми, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Також суд приймає до уваги той факт, що розписка перебуває у позивача. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. За заявою представника відповідача, розгляд справи відбувається за відсутності відповідача та його представника, у відзиві на позовну заяву представник відповідача не зазначає, які саме правові відносини мають місце між позивачем та відповідачем. Доводи позивача відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не спростовані.

Щодо аргументів представника відповідача стосовно вимоги про повернення грошових коштів, відсутності інформаціі з приводу вручення або не вручення відповідачу вимоги, то стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.31/. Саме за цією адресою позивачем відповідачу направлялася вимога про повернення грошей від 10.11.2021 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» 10.11.2021 та 30.11.2021 /а.с.4-6/. З позовом про стягнення боргу позивач звернувся до суду 13.12.2021, відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 , з яким відповідачем 15.02.2022 року було укладено договір про надання правової допомоги, про розгляд справи в суді були повідомлені, про що свідчить зміст заяв представника відповідача від 17.10.22, 16.11.22 про ознайомлення зі справою/а.с.52-55,57-59/, представник відповідача був ознайомлений зі справою, в тому числі з доказами позивача 30.11.2022/а.с.69/, представником відповідача також був складений відзив/а.с.82-86/.

Суд звертає увагу на те, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал боргової розписки надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. При цьому суд встановив, що грошові кошти відповідачка взяла у позивача у борг, і вимога про повернення боргу була доведена до відома відповідача, однак позика не була повернена позичальником протягом встановленого законом строку.

Щодо посилання представника позивача на висновок постанови ВС України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, то у тій справі, яка переглядалася, з розписки, складеної 25 січня 2008 року, вбачалося, що 30 липня 2007 року у м. Києві ОСОБА_7 отримано від ОСОБА_6 500 тис. доларів США для викупу земельної ділянки Грибовичі. Отже, розписка про отримання грошових коштів не містила зобов`язання про їх повернення. Вс України зазначив, що суди не встановили справжньої правової природи укладеного між сторонами договору та дійшли помилкового висновку про укладення договору позики, і у справі, яка переглядалася, судами неправильно застосовано статті 1046, 1047, 1049 ЦК України та зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами укладено договір позики.

В розписці ж, яка була надана ОСОБА_2 , зазначено, що вона гроші у ОСОБА_1 взяла в борг.

Щодо посилання представника позивача на висновок постанови від 11.06.2021 у справі № 753/11670/17, то у тій справі, яка переглядалася, суди, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову про стягнення боргу та задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, виходили з того, що під час роботи ОСОБА_2 у ювелірному відділі ОСОБА_1 виникла нестача ювелірних виробів, відповідальність за виникнення якої покладено на відповідача, у зв`язку з чим і була написана розписка про отримання у борг 15600 грн., що фактично грошові кошти передані не були. Отже, суди встановили справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли внаслідок трудової діяльності відповідача, і дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову про стягнення боргу.

Про отримання в борг грошових коштів ОСОБА_2 було видано розписку ОСОБА_1 , яка підтверджує як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зі змісту наданої суду розписки можливо установити правову природу правовідносин між сторонами, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 16 січня 2019 рокуу справі № 373/2054/16-ц, зазначила, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Суд установив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, а тому, стягує з ОСОБА_2 на користь позивача 20000 доларів США основного боргу.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 20 000 /двадцять тисяч/ доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5874 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ