Справа № 205/5293/22
РІШЕННЯ

Іменем України

06.02.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Хамула А.С.,

за участю: заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просив суд встановити факт свого знаходження, як члена сім`ї, на утриманні ОСОБА_3 на момент його смерті у квітні 2022 року. Заява мотивована тим, що у 2016 році після розірвання шлюбу батьків заявника, останній разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 продовжили жити в м. Маріуполь Донецької області, а батько заявника переїхав жити в смт. Покровське Дніпропетровської області, перестав спілкуватись із заявником та йог матір`ю, ніколи не надавав заявнику матеріальної допомоги, навість після видачі судом судового наказу у 2017 року про стягнення аліментів на утримання заявника. У квітні 2017 року матір заявника у м. Маріуполь познайомилась із ОСОБА_3 , а 21 листопада 2018 року вони зареєстрували шлюб. З того часу у заявника із вітчимом ОСОБА_3 склалися гарні сімейні стосунки, заявник із вітчимом були пов`язані не тільки сімейним побутом, а й спільним проведенням дозвілля у вихідні та святкові дні. Заявник, його матір та ОСОБА_3 проживали разом однією родиною, маючи спільні витрати, взаємні права та обв`язки, піклуючись один про одного, вітчим завжди ставився до заявника як до рідного сина, а тому взяв на себе обов`язок із утримання заявника. Під час навчання у 2019-2022 року у Державному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» заявник отримував стипендію в розмірі 500 гривень, але цих коштів йому не вистачало, тому саме ОСОБА_3 та матір продовжували утримувати заявника матеріально. З жовтня 2021 року внаслідок втрати матір`ю заявника роботи єдиним джерелом засобів до існування було грошове забезпечення, яке отримував ОСОБА_3 під час служби у ЗСУ у складі полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина № НОМЕР_1 ). З початком військових дій на території України у лютому 2022 року заявник разом з матір`ю переїхали до м. Дніпро, а ОСОБА_3 залишився боронити м. Маріуполь у складі полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак у квітні 2022 року вітчим загинув. У липні 2022 року заявник разом з матір`ю звернулись до керівництва військової частини № НОМЕР_1 для отримання одноразової грошової допомоги від держави в разі загибелі військовослужбовця, однак у надання такої допомоги було відмовлено, оскільки заявник не є рідним сином ОСОБА_3 . Натомість керівництво порадило заявнику встановити в суді факт перебування його на утриманні вітчима, для чого заявник і звертається до суду із даною заявою окремого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року матеріали заяви окремого провадження ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року заяву окремого провадження залишено без руху, надано заявнику відповідний строк для усунення виявленого недоліку його заяви.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням заявником недоліків його заяви заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року за клопотанням представника заявник до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено ІНФОРМАЦІЯ_9.

30 січня 2023 року від заявника до суду надійшла уточнена заява окремого провадження, в якій заявник просить суд встановити факт його перебування на утриманні свого вітчима ОСОБА_3 з листопада 2018 року до моменту смерті. Уточнена заява містить аналогічне мотивування порівняно із первісною її редакцією, зокрема заявник посилається на те, що його матір познайомилась із ОСОБА_3 у квітні 2017 року в м. Маріуполь, коли заявнику було 14 років, а 21 листопада 2018 року матір заявника та ОСОБА_3 зареєстрували шлюбу, після чого подружжя та заявник почали разом проживати у кв. АДРЕСА_1 як одна родина. У заявника та вітчима відразу склались теплі стосунки, вони разом проводили дозвілля, були пов`язані спільним побутом, ставились з повагою один до одного. Оскільки рідний батько заявника аліменти на утримання останнього не сплачував, матеріально не допомагав, не спілкувався із сином, заявник знаходився на утриманні вітчима ОСОБА_3 . У період з 2019 по 2022 роки заявника навчався у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти», отримуючи стипендію в розмірі 500 гривень, а оскільки цих коштів на життя заявнику не вистачало, то саме вітчим ОСОБА_3 оплачував всі витрати заявника, купуючи йому одяг, взуття, оплачував навчання, перебування у дитячому таборі «Азовець» включно до лютого 2022 року, здійснюючи переказ коштів на картку матері заявника. Після початку військових дій на території України у лютому 2022 року заявник разом з матір`ю вимушені були переїхати з м. Маріуполь до м. Дніпро, а ОСОБА_3 залишився боронити м. Маріуполь у складі полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Встановлення заявленого юридичного факту необхідно заявнику задля отримання соціального захисту членів сімей загиблих захисників України відповідно до законодавства. Дана уточнена заява окремого провадження була прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні заявник вимоги своєї заяви підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі з викладених у заяві підстав та обставин в редакції уточненої заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі в уточненій редакції.

Інші учасники справи в останнє судове засіданні не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників її розгляду.

Вислухавши заявника, заінтересовану особу ОСОБА_2 та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені на ступні фактичні та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2002 року по 03 червня 2016 року, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна дитина - син ОСОБА_1 , який є заявником у справі. Викладені обставини підтверджуються копією паспорту заявника, копією паспорту заінтересованої особи ОСОБА_2 , копією рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року у справі №241/731/16-ц (провадження №2/241/133/2016), яке набрало законної сили 03 червня 2016 року, а отже у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи.

15 вересня 2017 року Приморським районним судом м. Маріуполя видано судовий наказ у справі №266/3551/17 (провадження №2-н/266/100/17), яким вирішено стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Викладене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень», ст.294 ч.ч.2, 3 ЦПК України.

Сплата ОСОБА_4 аліментів на сина відбулась лише двічі: 27 березня 2017 року на суму 1986,02 гривень та 05 травня 2017 року на суму 545,26 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку матері заявника.

29 грудня 2020 року постановою державного виконавця Покровського РВ ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №64012185 задля примусового виконання вищевказаного судового наказу, а постановою того ж державного виконавця від 17 листопада 2021 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із досягненням ОСОБА_1 вісімнадцяти років. При цьому у боржника залишилась невиплачена заборгованість за аліментами на утримання заявника станом на 12 вересня 2021 року в розмірі 95020,83 гривень. Викладені обставини підтверджуються копіям постанов та інших матеріалів виконавчого провадження.

Разом з тим, 21 листопада 2018 року Приморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №650 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому подружжя, а разом із ними і заявник, почали спільно проживати однією сім`єю спочатку за адресою АДРЕСА_4 , а потім з початку лютого 2020 року за адресою АДРЕСА_5 . Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копіями паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копіями інформаційних довідок Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, копією довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, фотографіями.

Після початку військових дій на території України 24 лютого 2022 року заявник разом із матір`ю ОСОБА_2 вимушені були переїхати з м. Маріуполь до м. Дніпро, де зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_6 , ставши на облік як внутрішньо переміщені особи на початку травня 2022 року. В цей час вітчим заявника ОСОБА_3 залишився борони м. Маріуполь як командир 2-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 . У квітні 2022 року ОСОБА_3 загинув під час виконання бойових завдань на території м. Маріуполь Донецької області. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Наведені обставини підтверджуються копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 15 липня 2017 року №243, копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05 вересня 2022 року №215мтд, копією сповіщення сім`ї №95, копією свідоцтва про смерть, копією лікарського свідоцтва про смерть, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину).

11 жовтня 2022 року заявник звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців. У відповідь на таке звернення листом від 13 жовтня 2022 року №40/57/12-2148 т.в.о. командира військової частини повідомлено заявника про те, що він дійсно має право на отримання одноразової грошової допомоги як утриманець, однак має надати докази свого перебування на утриманні ОСОБА_3 . Такими доказами можуть бути відповідне рішення суду, нотаріально посвідчений правочин тощо. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.

В той же час, судом в ході розгляду справи встановлено, що мати заявника ОСОБА_2 за період з першого кварталу 2018 року по другий квартал 2022 року жодних доходів, з яких би утримувались встановлені законом податки та збори, не отримувала. В свою чергу, заявник в період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року навчався у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» (наказ №1 «З-УДЗ» від 27 серпня 2019 року), а самостійним джерелом доходу заявника за період з першого кварталу 2018 року по перший квартал 2022 року були відповідно стипендія, розмір якої складав з 490 гривень до 1470 гривень на місяць, а також заробітна плата у період проходження практики в рамках навчання в розмірі зі 140,63 гривень до 2301,52 гривень на місяць. Разом з тим, ОСОБА_3 в період з листопада 2018 року і по лютий 2022 року включно, тобто в період після реєстрації свого шлюбу з матір`ю заявника та утворення із заявником та його матір`ю нової родини, щомісяця, а іноді й частіше, постійно та регулярно здійснював перекази грошових коштів на банківський картковий рахунок, відкритий на ім`я матері заявника, на різні суми - від 250 гривень до 25000 гривень (кожний платіж). Викладені обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, копією довідки з місця навчання, випискою по картковому рахунку матері заявника.

Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦПК України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, одним із яких є встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин учасників справи) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови (тобто, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії України), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічне за змістом положення містить означений пункт Постанови №168 в редакції станом на момент розгляду справи.

В свою чергу, нормою ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин учасників справи) передбачено, що у випадках, зазначених у пп.1-3 п.2 ст.16 цього Закону (тобто зокрема у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби), право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно тієї ж норми ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на момент розгляду справи) у випадках, зазначених у пп.1-3 п.2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (редакція цієї норми закону не змінювалась) члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному.

Так, за загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди чи отримання грошової допомоги тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Наведений вище правовий висновок та аналогічні йому викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року по справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року по справі №210/343/19, від 13 січня 2021 року по справі №592/17552/18, від 27 січня 2021 року по справі №584/1166/15-ц, підстави для відступу від якого відсутні.

Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом в ході її розгляду встановлено, що заявник разом зі своїм вітчимом ОСОБА_3 після реєстрації 21 листопада 2018 року шлюбу останнього з матір`ю заявника почали всі втрьох разом проживати в одній квартирі як сім`я. При цьому в цей період матір заявника/дружина ОСОБА_3 не мала власного постійного доходу, а власний дохід заявника утворювався із його стипендії в період навчання у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» протягом 2019-2022 років та заробітної плати на період проходження навчальної практики, сукупний розмір яких, безсумнівно, був недостатнім для забезпечення належного рівня життя заявника, а тому саме вітчим ОСОБА_3 взяв на себе обов`язок із матеріального утримання заявника та його матері, як своєї дружини, для чого в період щонайменше з листопада 2018 року та по лютий 2022 року систематично щомісяця, а то й частіше, переводив на банківський картковий рахунок матері заявника/своєї дружини грошові кошти, і розмір таких грошових переказів в декілька разів перевищував самостійно отримувані заявником доходи у вигляді стипендії та заробітної плати, а тому беззаперечно був основним та постійним джерелом засобів до існування заявника. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог даної заяви окремого провадження, а отже і наявність підстав для їх задоволення та встановлення факту перебування заявника на утриманні його вітчима ОСОБА_3 з кінця листопада 2018 року до смерті останнього у квітні 2022 року.

У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.2 Постанови №168, ст.ст.2, 4, 7, 19, 23, 76-81, 89, 95, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ), заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_8 (ЄДРПОУ НОМЕР_5; адреса місцезнаходження: АДРЕСА_8), ІНФОРМАЦІЯ_9 (ЄДРПОУ НОМЕР_6; адреса місцезнаходження: АДРЕСА_9), ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ), про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), перебував на утриманні свого вітчима ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з кінця листопада 2018 року до дня смерті останнього у квітні 2022 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 лютого 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко