Номер провадження: 22-ц/813/3516/23
Справа № 523/2126/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/2126/21

Провадження номер: 22-ц/813/3516/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про звільнення від сплати аліментів та зміну місця проживання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кремер І.О. 20 червня 2022 року, повний текст рішення складений 23 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який у подальшому було уточнено 06.09.2021 року, в якому остаточно просить суд: 1) звільнити ОСОБА_1 від стягнення періодичних платежів аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1 000,00 грн., з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06 вересня 2020 року; 2) змінити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її батьком - ОСОБА_1 , за місцем проживанням батька. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати по справі.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/10786/15.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року, за результатами розгляду цивільної справи № 523/3262/16-ц, з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Згодом життєві обставини змінилися, унаслідок чого з 06.09.2020 року донька - ОСОБА_3 стала проживати з позивачем. Станом на сьогоднішній день донька проживає з ним, знаходиться на його повному утриманні. Саме позивач забезпечує достатній рівень для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку доньки. Разом з тим, він продовжує сплачувати аліменти на користь відповідачки ОСОБА_4 ..

Відповідачка не бажає спілкуватись з донькою, не приймає участі в її вихованні. Позбавила права користуватись житлом, в якому донька зареєстрована та має законне право знаходитись, шляхом фізичного перешкоджання потрапляння у квартиру. Самостійно потрапити до місця свого проживання можливості немає у зв`язку з тим, що матір позбавила її ключів від квартири, в якій останні проживали (Т. 1, а. с. 2 - 7, 104 - 106).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву не надійшов.

Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року позовні вимоги було задоволено.

Змінено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначено місце її проживання з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Припинено стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року у справі № 523/3262/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішення мотивовано тим, що на час розгляду справи доньці - ОСОБА_3 вже виповнилося 14 років та вона має право самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання. Проте, враховуючи вкрай напружені стосунки між батьками неповнолітньої доньки, процесуальну поведінку відповідачки, а саме систематичну неявку на неодноразові виклики суду в судове засідання, керуючись ст. 5 ЦПК України та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов до висновку про доцільність змінити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місце її проживання з батьком ОСОБА_1 ..

Щодо вимог про звільнення від сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року у справі № 523/3262/16-ц. Припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів буде відповідати інтересам його малолітньої дочки - ОСОБА_3 , з огляду на те, що остання проживає разом з батьком, який здійснює догляд за нею та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на її матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо (Т. 1, а. с. 168 - 172).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Вечерова Є.М., діюча від імені ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме: 1) доповнити абзац перший резолютивної частини рішення висновком про задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 ; 2) викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2016 року у справі №523/3262/16 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000,00 грн., з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 вересня 2020 року до досягнення дитиною 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 3) доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, а саме - судовий збір за подачу позовної заяви у сумі - 908 грн.. Також апелянт просить стягнути з відповідачки судові витрати за подачу апеляційної скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд не вказав чітко в рішенні про повне чи часткове задоволення позовних вимог; 2) суд в мотивувальній частині не обґрунтував свої висновки, з якого часу донька проживає з батьком. Судом першої інстанції не було визначено терміну припинення стягнення аліментів з позивача, що порушує його права, оскільки донька позивача фактично проживає з батьком з 06.09.2020 року та перебуває на його повному утриманні. Разом з тим, виникає ситуація коли у нього виникає заборгованість зі сплати аліментів; 3) суд першої інстанції довільно змінив обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, замість - звільнення від сплати аліментів, змінив на - припинення стягнення аліментів, чим вийшов за межі заявлених позовних вимог; 3) судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат (Т. 1, а. с. 175 - 179).

Узагальнені доводи відповідачки в апеляційному суді

ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року (Т. 2, а. с. 3 - 4).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Матеріали справи містять відомості про вручення ОСОБА_2 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги.

Крім того, апеляційним судом з метою повідомлення ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 було здійснено повідомлення відповідачки шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про наявність ухвали суду про відкриття провадження із запропонуванням надання відзиву на апеляційну скаргу.

Матеріали справи містять відомості про отримання Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2022 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом учасників справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Вечерової Є.М., діючої від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/10786/15 (Т. 1, а.с. 8).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Суворовським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС ПМУМЮ від 11.11.2020 року Серії НОМЕР_1 (м. Одеса) (Т. 1, а. с. 11).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року, за результатами розгляду цивільної справи № 523/3262/16-ц, з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (Т. 1, а. с. 9 - 10).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року, за результатами розгляду цивільної справи № 523/3261/16-ц, було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 60).

Відповідачка ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » внаслідок укладення шлюбу із громадянином ОСОБА_8 , що підтверджується наявною відповідачкою до матеріалів справи копії Свідоцтва про шлюбу Серії НОМЕР_2 від 22.01.2021 року (Т. 1, а. с. 42).

З висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 01-05-3/407-вх від 15.12.2021 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним змінити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 133 - 135).

Також, у вказаному висновку зазначено, що з вересня 2020 року донька - ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 84).

Згідно з актом обстеження, складеного службою у справах дітей Одеської міської ради 28.10.2021 року, батьком створені належні умови для проживання та розвитку доньки, у дитини є окреме ліжко, місце для навчання, одяг по сезону, предмети особистого вжитку.

Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_1 за зазначеною вище адресою проживає з 2006 року. За цей час проявив себе позитивно, скарг від сусідів не надходило. ОСОБА_1 проживає разом з батьками та донькою. Займається вихованням доньки, бере активну участь в її житті, забезпечує всебічний розвиток дитини та її різноманітне дозвілля (Т. 1, а. с. 79).

Відповідно до довідки від 12.05.2021 року №349, виданої Одеським навчально-виховним комплексом «Морський ліцей-загальноосвітня школа №24 І-ІІІ ступенів», ОСОБА_1 навчається у 7-А класі у вказаному закладі з 26.01.2021 року (Т. 1, а. с. 80).

Відповідно до інформації відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 17.05.2021 року № 603/5062, 13.09.2020 року ОСОБА_1 в телефонному режимі звернувся до правоохоронних органів для прийняття мір до колишньої дружини - ОСОБА_2 , яка знущається з їх доньки - ОСОБА_3 , 2008 року народження, ображає її, застосовує фізичну силу, у зв`язку з чим дитина не бажає проживати з матір`ю і не хоче повертатися додому. З метою припинення з подальшому можливих конфліктних ситуацій з ОСОБА_2 проведена бесіда профілактичного характеру про недопустимість порушення діючого законодавства та роз`яснено положення ст. 173-2 КпАП України та ст. 126 КК України.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я зі скаргою на погане відношення матері - ОСОБА_2 до доньки, яка проживала з нею. Вказав, що мати приділяє дитині мало уваги, вечорами і у вихідні часто запрошувала гостей, з якими вживала алкогольні напої, постійно карає доньку за проступки, кричить на неї та б`є. Навчається дитина в школі слабо. Раніше дівчинка приходила до батька раз на тиждень, але у вересні залишилася у нього і не бажає повертатися до матері бо дуже образилася на неї.

За інформацією дитячого психолога КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_11 з малолітньою - ОСОБА_3 , 2008 року народження, проведена бесіда та з огляду на характерологічні особливості та у ситуації, що склалася рекомендується проведення психологічних реабілітаційних заходів.

Окрім того, ОСОБА_3 у присутності батька надала письмові пояснення, в яких розповіла, що більше року проживає з бабусею, дідусем та батьком. Коли жила з мамою, вона її постійно била, сама вела нездоровий образ життя, принижувала її, забирала власні кошти, хоче жити з батьком, бабусею та дідусем, вони її люблять та цінять.

Окрім того, у висновку органу опіки та піклування зазначено про те, що ОСОБА_2 в телефонному режимі 23.11.2021 року працівникам служби у справах дітей розповіла, що вона не може займатися документами та судами, так як важко хворіє (онкозахворюванням ІV стадії) та зазначила, що вона не проти визначення місця проживання дитини з батьком.

Вищевказані обставини, які викладені у висновку органу опіки та піклування, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: - Актом про фактичне місце проживання (Т. 1, а. с. 13); - Консультацією дитячого психолога (Т. 1, а. с. 16); - листом Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї № 421/19 від 13.11.2020 року (Т. 1, а. с. 17); - Інформацією Відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 № 603/5062 від 17.05.2021 року та Довідкою про результати проведення перевірки інформації (Т. 1, а. с. 63 74); - характеристикою позивача за місцем його проживання (Т. 1, а. с. 79).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину, зміни місця проживання дитини.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині вимог щодо припинення стягнення аліментів і вирішення питання, щодо стягнення судових витрат. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі є те, з ким саме із батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма статті 273 ЦПК України не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Щодо доводів апелянта про необхідність звільнення його від сплати аліментів з 06 вересня 2020 року, зміну судом обраного позивачем способу захисту порушеного права колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено матеріалами справи, що неповнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06 вересня 2020 року проживає з батьком - ОСОБА_1 , перебуває на його утриманні. Відтак, після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення.

Колегія суддів звертає увагу, що діючий СК України містить положення як про звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину (ст. 188 СК України), так і припинення права на аліменти на дитину (ст. 190 СК України). З доводів апеляційної скарги вбачається, що головним доводом апелянта є - час, з якого останній вважає необхідним звільнити його від сплати аліментів, а саме з 09 вересня 2020 року. Не має значення, якщо наприклад буде припинено стягнення аліментів з апелянта саме з 09 вересня 2020 року, а не звільнення від сплати аліментів з цієї дати. Разом з тим, колегія приймає до уваги, що діюче сімейне законодавство чітко визначає час з якого присуджуються аліменти за рішенням суду з дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Зміна розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, відбувається з часу набрання рішенням суду про зміну розміру аліментів законної сили. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що моментом як звільнення від сплати аліментів, так і припинення стягнення аліментів за обставинами даної справи є набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Зазначення судом першої інстанції про припинення стягнення аліментів за рішенням суду не призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у випадку нарахування державним, приватним виконавцем заборгованості по аліментам ОСОБА_1 має право звернутися до суду з позовом про повне або часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення (ст. 197 СК України).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вказав у резолютивній частині про повне або часткове задоволення позову колегія суддів відхиляє, виходячи зі змісту рішення суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат не приймаються до уваги, оскільки апелянт не позбавлений можливості вирішити це питання в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до власної оцінки обставин по справі, переоцінки наявних у справі доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе