КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-з/824/166/2023
03 лютого 2023 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,
суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо витрат на правову допомогу
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,
Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року залишено без змін.
05 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо витрат на правову допомогу.
В заяві посилається на те, що ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції на правову допомогу в сумі 4500 грн., однак апеляційним судом при ухваленні рішення не вирішено питання про їх стягнення. 08.08.2022 року відповідач та АО «Столична Правова Група» уклали договір № 146 про надання правової допомоги. Відповідно до п. 7.1 цього договору, гонорар за угодою сторін складає 4500 грн. та не залежить від об`єму наданих послуг. 10.08.2022 року відповідач сплатив гонорар адвоката в загальній сумі 4500 грн. Оскільки Київським апеляційним судом не вирішене питання про стягнення судових витрат, просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати в розмірі 4500 грн.
18 січня 2023 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року залишено без змін.
Разом з тим, з тексту постанови Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року вбачається, що судом не було вирішено питання щодо стягнення понесених судових витрат.
05 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн., оскільки апеляційним судом при ухваленні судового рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат.
Отже, при ухваленні судового рішення Київським апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з апеляційним переглядом справи, що є підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.
Оскільки про стягнення понесених судових витрат було заявлено відповідачем в ході розгляду справи, а саме у відзиві на апеляційну скаргу, однак апеляційним судом при прийнятті постанови це питання вирішено не було, то посилання представника позивача про пропуск відповідачем п`ятиденного строку для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення суду є необґрунтованими.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України»).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат».
Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Цимейко Г.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС 5196/10, видане на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 17.05.2014 року) як представника ОСОБА_1 підтверджується ордером серії АА № 1224592 (а.с. 175,176).
Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснювалось адвокатом Цимейко Г.О. на підставі договору про надання правової допомоги № 146, укладеного 08 серпня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Столична правова група», в особі директора Шнягіна О.Г. та ОСОБА_1 .
Згідно з п. 1.1 Договору, Адвокатське об`єднання зобов`язується захищати права, свободи та представляти законні інтереси клієнта, надавати іншу юридичну допомогу під час розгляду в суді апеляційної інстанції справи про заміну способу стягнення аліментів, а клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за надані послуги.
Відповідно до п. 1.2 Договору, захист на представництво інтересів клієнта здійснюється адвокатом Адвокатського об`єднання - Цимейко Г.О.
Згідно з п. 7.1 Договору, гонорар за угодою сторін складає 4500 грн. та не залежить від об`єму наданих послуг.
Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, представник відповідача ОСОБА_2 просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати в розмірі 4500 грн.
З матеріалів справи встановлено, що питання про відшкодування витрат на надання правової допомоги порушує відповідач ОСОБА_1 , що є платником аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача ОСОБА_3 , та який за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідач, заперечуючи проти позову про зміну способу стягнення аліментів, зазначав, що більшої суми аліментів він сплачувати не взмозі, та надав при цьому докази розміру його заробітної плати 3200 грн. на місяць, яка була прийнята до уваги судом.
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) адвоката в суді апеляційної інстанції, адвокатом надавались наступні послуги: консультація, вивчення наданих доказів, документів та апеляційної скарги позивача; аналіз законодавства; аналіз судової практики; написання процесуальних документів: відзиву, заперечень, клопотань, заяв; участь в судових засіданнях.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, а тому така послуга адвоката як участь в судових засіданнях, що наведена у детальному описі робіт (наданих послуг) адвоката в суді апеляційної інстанції, судом до уваги не приймається.
Враховуючи, що справа була розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження, фактично суть наданої правової допомоги зведена до складання відзиву на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що він за своїм змістом частково дублює відзив на позовну заяву, а за своїм обсягом по суті порушених в апеляційній скарзі доводів складає півтори сторінки та дві сторінки - щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу розмір - 4500 грн. вочевидь є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, не відповідає критерію розумності та необхідності таких витрат.
Отже, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заперечення представника позивача щодо фінансового стану позивача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 500 грн.
Посилання представника відповідача на п.7.1. договору про надання правової допомоги, відповідно до якого гонорар за угодою сторін складає 4500 грн. та не залежить від об`єму наданих послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки при визначенні суми відшкодування апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»
Таким чином, згідно з ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн., понесені відповідачем у зв`язку з апеляційним переглядом справи.
Керуючись ст. 137, 141, 270, 367, 368 ЦПК України, суд
Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 500 (п`ятсот) грн.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Суддя - доповідач: Ящук Т.І.
Судді: Махлай Л.Д.