Справа № 202/3625/22
Провадження № 2/202/254/2023
07 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання - Калантаєнка Д.В.
прокурора Бойко Н.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації прав,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що будівництво автозаправочної станції здійснено без правовстановлюючих документів на земельну ділянку та без отримання документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт. Таким чином, порушення права міської ради полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, що належала до комунальної власності, внаслідок самочинного будівництва та експлуатації об`єкта нерухомого майна, а також розміщення об`єкту підвищеної небезпеки (автозаправочної станції). Використання земельної ділянки здійснюється відповідачами всупереч чинному законодавству, а самовільно розміщений об`єкт підвищеної небезпеки створює загрозу життю, здоров`ю та майну жителів територіальної громади, а також навколишньому середовищу.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
30 вересня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області за №838/09-10 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву автозаправочної станції по АДРЕСА_1 .
Згідно копії сертифіката відповідності №ДП 001005 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта (окремого пускового комплексу): автозаправочної станції, нове будівництво, за адресою: АДРЕСА_1 , будівля операторської з магазином літ.А-1, загальною площею 48,1 кв.м., навіс літ.Б, ємкості для ГЗМ №1,2, колонки для заправки №3,4, замощення І, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. Замовник ОСОБА_3 .
У відповідності до копії розпорядження Дніпропетровської міської ради № 928-р від 24 листопада 2010 року, автозаправній станції по АДРЕСА_1 . Відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку.
1 лютого 2018 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі продажу 1/2 частини автозаправочної станції, яка розташована у АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетиловою О.В. (рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, індексний номер 39471989 від 01 лютого 2018 року, про державну реєстрацію права власності на 1/2 частини автозаправочної станції).
1 лютого 2018 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі продажу 1/2 частини автозаправочної станції, яка розташована у АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетиловою О.В. (рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, індексний номер 39471632 від 01 лютого 2018 року, про державну реєстрацію права власності на 1/2 частини автозаправочної станції).
Згідно копії технічного паспорта на виробничий будинок, вказана вище автозаправочна станція розташована за земельній ділянці загальною площею 604 кв.м.
В той же час, на запит Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, Дніпровською міською радою було повідомлено за вих. 7/11-3423 від 29 грудня 2021 року, що реєстраційних записів щодо договорів оренди землі, укладених між міською радою та юридичними особами або фізичними особами на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не виявлено.
На запит Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, Дніпровською міською радою було повідомлено за вих. 10/1-1038 від 30 грудня 2021 року, що згідно з даними Реєстру, станом на дату надання відповіді, за результатами пошуку за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Також на запит прокуратури, Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради за вих.12/19-568 від 24 грудня 2021 року повідомлено, що згідно з даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження або будівельні паспорти забудови земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 не видавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд управлінням не оформлювались. У даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутня інформація стосовно розпорядчих документів, на підставі яких були присвоєні (змінені) адреси об`єктам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація щодо надання дозволів на розміщення малих архітектурних форм за вказаними адресами в управлінні відсутня.
Згідно відповіді Комунально підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради за вих.2129 від 21 лютого 2022 року було повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року, відомості про державну реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.
Із приведених конституційних положень у взаємозв`язку зі ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості.
За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.
Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.
Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Суд звертає увагу, що доказів наявності рішення про передачу Дніпровською міською радою у користування/власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не надано, вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади м. Дніпра.
Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Крім того, у відповідності до 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
За змістом наведеної норми способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 19, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277 ЦПК України, суд, -
Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, комунальної форми власності, площею 604 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Поний текст судового рішення складено 07 лютого 2023 року о 16 год. 00 хв.
Суддя Г.О. Кухтін