ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 385/1259/16-ц

провадження № 22-ц/4809/27/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області у складі судді Терновенко А.В. від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 навпроти будинку № 14/2 по вул. Кірова у м. Гайворон Кіровоградської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на її чоловіка - ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою начальника слідчого відділу Гайворонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 22 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Вказала, що смертю чоловіка, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 155 000 грн, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з втратою близької людини, втраті нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вона, як інвалід ІІІ групи, позбавлена можливості виконувати фізичну роботу, тому, після смерті чоловіка, змушена звертатися за допомогою до інших осіб. Однак, зазначила, що після дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її чоловік, батько ОСОБА_1 сплатив їй 55 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, тому просила стягнути на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 100 000 грн. У судовому засіданні позивач зменшила суму відшкодування до 50 000 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 167 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому, врахувавши, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1, сталася з грубої необережності потерпілого ОСОБА_3 , внаслідок нехтування ним Правил дорожнього руху, при цьому дії ОСОБА_1 відповідали вимогами Правил дорожнього руху, та рівень моральних страждань, завданих смертю близької людини, суд вважав, що засадам справедливості і розумності відповідатиме відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Гайворонського суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції виходячи із принципу розумності і справедливості, врахувавши обставини завдання шкоди, та рівень моральних страждань позивача дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. Добровільне відшкодування батьком відповідача 55 000,00 грн не є підставою для відмови у задоволенні цього позову, оскільки позивач вважала, що вказані кошти, які вона отримала наступного дня після смерті чоловіка, перебуваючи у стресовому стані, були відшкодуванням матеріальної шкоди. Підстав для залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховика немає, оскільки відповідач з відповідним клопотанням до суду не звертався.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено, рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року скасувати, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія».

17.09.2021 ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на її користь моральну шкоду в розмірі 2 500 грн. та 47500 грн. у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 .

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 167 грн.

В решті вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія». Страхові виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Зазначив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які доводять те, що суми страхової виплати, які визначені договором страхування менші ніж сума завданої шкоди. Вважає, що стягнута з нього сума моральної шкоди в розмірі 30000 грн. судом необґрунтована.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 навпроти будинку № 14/2 по вул. Кірова у м. Гайворон Кіровоградської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на чоловіка позивача - ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер по дорозі у лікарню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою слідчого відділу Гайворонського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 07 лютого 2013 року призначено судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено судово-медичного експерта Гайворонського відділення судово-медичної експертизи Головко В. С.

Висновком судово-медичного експерта Головко В. С. від 22 лютого 2013 року № 8 встановлено, що смерть ОСОБА_3 має прямий причинний зв`язок з тілесними ушкодженнями, завданими йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою начальника слідчого відділу Гайворонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 22 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

На час смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія».

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час настання страхового випадку) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди - 47 500 грн., не перевищує встановленого законом розміру страхового відшкодування - 100 000 грн., тому підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди позивачу відсутні.

З огляду на це, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30 000 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 до СТДВ «Гарантія» не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич