Справа №333/5823/22
Провадження 2-з/333/1/23
Ухвала

Іменем України

20 січня 2023 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: судді Тучкова С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовупо цивільній справі №333/5823/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Частиною 6 статті 151 ЦПК України передбачено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову до якої долучено клопотання про звільнення її від сплати судового збору по цивільній справі.

02.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків як позовної заяви так і заяви про забезпечення позову.

10.01.2023 року через канцелярію суду позивачка подала вмотивоване клопотання про звільнення її від сплати судового збору, за подання позовної заяви.

В період часу з 22.12.2023 року по 16.01.2023 року суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С. перебував у щорічній відпустці.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання фізичною особою заяви про забезпечення позову 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року встановлено прожитковий мінімум на працездатних осіб у розмірі 992,40 гривень, тобто ставка судового збору за подання фізичною особою заяви про забезпечення позову становить 496,20 гривень станом на день звернення до суду.

Проте ОСОБА_1 в порушення вимог Закону України «Про судовий збір» і ст.151 ЦПК України при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не було сплачено судовий збір. Крім того, позивачкою не виконано вимоги ухвали суду від 02.12.2022 року про усунення недоліків заяви про забезпечення позову.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року по справі №520/6013/17, системне тлумачення норм ст.5 закону «Про судовий збір» та ст.22 закону «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (ст.22 закону «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки в суді першої інстанції (при пред`явленні позову), а й на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблено і в постанові Великої палати ВС від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц. Зокрема, зазначено, що відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст.22 "Про захист прав споживачів", ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред`явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред`явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Оскільки передбачені Законом України «Про судовий збір» пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів.

Разом з тим, приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, суд не вбачає переконливих підстав, що обґрунтовують звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, тому суддя вважає, що заявник має виконувати встановлений законодавством обов`язок щодо сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Таким чином, зазначена заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику на підставі ч.10 ст.153 ЦПК України, оскільки вона подана з порушенням вимог ч.1 та ч.6 ст.151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.151, 153 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовупо цивільній справі №333/5823/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков