Справа № 462/5037/15-ц
УХВАЛА

06 лютого 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Шостак К.Р., за участю державного виконавця Гук М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Гук Марти Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Гук М.І. звернулась до суду з даним поданням, мотивуючи тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 65078684 з виконання виконавчого листа №462/5037, виданого 15.02.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LVH1AN12380075 від 24 липня 2007 року у розмірі 8056 дол.20 центів США та судових витрат в розмірі 316грн.14 коп. Оскільки ОСОБА_1 ухиляється від сплати боргу, просить тимчасово обмежити останню у праві виїзду за межі України, до виконання своїх зобов`язань.

Вивчивши та дослідивши матеріали подання, суд приходить до переконання, що останнє задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено що у Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) перебуває на виконанні вище зазначене виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 08.04.2021 року відкрито виконавче провадження про виконання вище згаданого виконавчого листа ВП 365078684.

Вказаною постановою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Крім цього, держаним виконавцем 8.04.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 .

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

На виклики щодо явки до виконавця боржник не з`явився, про причини неявки не повідомив, кошти за рішенням суду не сплачує.

Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону, дані щодо перетину державного кордону боржником з 08.04.2021 року по24.11.2022 року відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виконавчі документи до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від їх виконання, просить подання задовольнити.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України№ 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що на теперішній час заявником не здійсненні заходи, які б доказували ухиляння від виконання зобов`язання, також враховуючи воєнний стан в країні, суд вважає за необхідне в задоволенні подання про обмеження у праві виїзду за межі України останньої, відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Гук Марти Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст складений 6 лютого 2023 року.

Суддя: Н.М.Румілова