ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 691/1559/18
Провадження № 22-ц/821/102/23
категорія: 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

секретаря: Винник І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори, про зміну черговості спадкування та надання права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги, у складі головуючої судді Синиці Л. П., повний текст рішення складено 12 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори, про зміну черговості спадкування та надання права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підтвердженням родинних зв`язків є те, що прадід ОСОБА_4 та прабаба ОСОБА_5 являються батьками її діда ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мали також доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З іншої сторони родини, прадід ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зазначає що в 1954 році, 15 січня взяли шлюб в один день такі подружжя: ОСОБА_6 1929 року народження та ОСОБА_10 1923 року народження, спільне прізвище подружжя - ОСОБА_11 , та пара ОСОБА_10 1929 року народження та ОСОБА_7 1931 року народження, спільне прізвище подружжя - ОСОБА_12 .

Отже, відбулося подвійне переодруження між братами та сестрами.

У подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_13 народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_14 .

У подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 донька ОСОБА_16 .

25 жовтня 1980 року уклали шлюб пара: ОСОБА_14 1960 року народження та ОСОБА_17 1957 року народження, спільне прізвище подружжя - ОСОБА_18 .

05 березня 1987 року уклали шлюб пара: ОСОБА_16 1957 року народження та ОСОБА_19 1950 року народження, спільне прізвище подружжя - ОСОБА_20 . Спільних дітей пара не мала.

У подружжя ОСОБА_21 1960 року народження та ОСОБА_17 1957 року народження, народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_22 .

20 січня 2001 року вступили в шлюб: ОСОБА_22 1981 року народження та ОСОБА_23 1975 року народження, спільне прізвище подружжя - ОСОБА_24 .

13.03.2016 року був розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_23 . Згідно рішення суду прізвище ОСОБА_25 залишила ОСОБА_24 .

Отже, ОСОБА_3 , доводиться ОСОБА_1 двоюрідною тіткою і остання є спадкоємцем п`ятої черги.

Зазначає, що 14 листопада 2016 року вона звернулась до Черкаської державної районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відкрита спадкова справа № 696/2016.

Також в установлений шестимісячний строк до нотаріальної контори звернувся спадкоємець другої черги брат померлої ОСОБА_2 .

Вказує, що ОСОБА_3 декілька років до своєї смерті тяжко хворіла і потребувала сторонньої допомоги. Підтвердженням цього є виписка з історії хвороби за 2010, 2011 роки, довідка амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 23.11.2018. 03.10.2011 ОСОБА_3 була встановлена третя група інвалідності.

На протязі всього часу хвороби догляд і піклування за тіткою здійснювала вона, ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 не надавав своїй сестрі жодної допомоги. Навіть ніколи її не відвідував. Після її смерті ОСОБА_2 відмовився поховати свою сестру. Вона за власний рахунок здійснила поховання ОСОБА_3 . Цьому підтвердженням є чеки та квитанції.

В даному випадку ОСОБА_3 була в безпорадному стані, викликаному тяжкими хворобами і була неспроможна забезпечувати всі свої потреби самостійно. Такий стан спадкодавця існував тривалий час і весь час саме вона надавала допомогу. Здійснювала прибирання, приготування їжі, обробку городу, опалювання будинку та багато іншого. Надавала допомогу в лікуванні і матеріально забезпечувала спадкодавця. Весь час ОСОБА_3 спілкувалася з нею, як з найріднішою людиною. Підтвердженням цьому є акт від 22.11.2018, а також заява мешканців села від 23.11.2018.

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється укласти договір на зміну черговості одержання спадкування за законом згідно ст. 1259 ЦК України, вона змушена звернутися до суду.

Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України як спадкоємець п`ятої черги може одержати право на спадкування майна покійної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оцінивши надані суду докази, як на підтвердження заявленої вимоги так і в її заперечення, з урахування того, що позивач в суді не довела наявності всіх п`яти обставин, що визначені в ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а саме, безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_3 та тривалий час здійснення дій по її догляду саме ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, і ці висновки відповідають вимогам норм права, фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

Суд відхилив доводи позивача про те, що вона понесла витрати на поховання, лікування та утримання спадкодавця, оскільки це не є підставою для зміни черговості спадкування та зазначив, що вона може заявити відповідний позов про відшкодування витрат, в порядку ст. 1232 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , вважаючи що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, просила скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року, ухвалити нову постанову, якою задовольнити її позов повністю.

Змінити черговість спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавши за нею право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд відхилив покази свідків, хоча їх покази є доказами і повинні оцінюватися судом в сукупності з іншими доказами.

Судом зазначено, що належним доказом є лише висновок судово-медичної експертизи та медичні документи.

Проте, вона вважає, що оскільки будь-який висновок експерта не є обов`язковим для суду і оцінюється в сукупності з іншими доказами по справі, тому наявність такого висновку не мала б вирішального значення. Крім того, для визначення безпорадного стану не потрібні спеціальні знання.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні медичні документи, що підтверджують безпорадний стан ОСОБА_3 , що викликаний тяжкими хворобами, в наслідок якого вона була неспроможна забезпечувати всі свої потреби самостійно. Такий стан був протягом тривалого часу і весь цей час саме позивач надавала їй допомогу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років померла ОСОБА_3 , актовий запис про смерть № 128 від 14.11.2016 року (а.с. 121).

З довідки Білозірської сільської ради від 14.11.2016 № 508 вбачається, що за ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_10 , рахується квартира АДРЕСА_1 , в якій вона була постійно зареєстрована та проживала на день смерті. Як на день смерті, так і по даний час в квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає (а.с. 122).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.11.2016, заповіту покійна ОСОБА_3 не залишила (а.с. 123).

Згідно з витягом із спадкової справи від 15.11.2016, 15.11.2016 в Черкаській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за № 696/2016 (а.с. 125).

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини звернулись: 14.11.2016 ОСОБА_1 , як двоюрідна племінниця померлої та ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_2 , як брат померлої (а. с. 16, 119-120).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.10.2017 ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 130).

Згідно із заявою ОСОБА_21 , двоюрідної сестри спадкодавця, від 26.10.2017, адресованої Черкаській районній державній нотаріальній конторі, остання повідомила нотаріуса, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, який виданий покійній, знаходиться у неї. Брат покійної ОСОБА_2 до неї не звертався за документами, проте заявляє, що не знайшов його та вважає його утраченим. Також наголосила, що він сестру не ховав і не доглядав (а.с. 128).

Через наявність спору щодо успадкування, свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 на належне їй майно (квартиру АДРЕСА_1 та земельні ділянки, площею 0,08 га, 0,98 га, загальною площею 1,06 га, які розташовані в межах Мліївської сільської ради, Городищенського району, Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) не видавалися, що підтверджується інформаційною довідкою Черкаської районної державної нотаріальної контори від 08.04.2021 (а.с. 118).

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 05.04.2018, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 21.08.2018, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено повністю (а.с. 132-136).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК Серія 10 ААА № 920112 від 03.10.2011, ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності безтерміново (а.с. 17).

З виписки із історії хвороби № 4528 стаціонарного хворого ОСОБА_3 вбачається, що остання проходила лікування з 04 серпня 2011 року по 18 серпня 2011 року в терапевтичному відділенні Черкаської ЦРЛ МОЗ України. Діагноз: цироз печінки, змішаної етиології, стадія судинної та паренхіматозної декомпенсації, клас В по ОСОБА_26 , печінково клітинна недостатність ІІ. Портальна гіпертензія. Асцит. Рекомендовано, зокрема, обмеження фізичних навантажень, нагляд за місцем проживання (а.с. 18-19).

Згідно з довідкою від 23.11.2018 амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Білозір`я Черкаський район Черкаська область, ОСОБА_3 , 1957 року народження, останні роки хворіла і потребувала лікування, а також сторонньої допомоги, про що засвідчують виписки і записи в медичній картці амбулаторного хворого (а.с. 21).

Відповідно до відповіді на запит КЗ «ЦНСП Білозірської сільської ради» від 27.10.2019 № 06/01-10, в період з 04.05.2016 по 10.11.2016, день смерті, ОСОБА_3 перебувала на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома на підставі наказу № 6 від 04.05.2016 «Про прийняття підопічних на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома на безоплатній основі» (а.с. 39-40).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Топор І. О., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ст. 1265 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

У зазначеній категорії справ встановленню також підлягає належність сторін до спадкоємців за законом різних черг.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . Позивач по справі ОСОБА_1 є двоюрідною племінницею спадкодавця, а відповідач, ОСОБА_2 , рідним братом. Вказані обставини сторонами по справі не заперечуються.

При цьому, мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_21 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та матір`ю позивача, заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавала.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Вказане відповідає позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19).

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 зроблений висновок про те, що «належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог, посилалася на те, що за життя ОСОБА_3 була у безпорадному стані, потребувала постійного стороннього догляду. Зазначала, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу до дня смерті спадкодавця, доглядала, забезпечувала потреби спадкодавця, лікувала та поховала її за власні кошти.

З виписки з історії хвороби від 18.08.2011 вбачається, що ОСОБА_3 з 2010 року лікувала цироз печінки (а.с. 18-19).

Довідкою від 23.11.2018 амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Білозір`я Черкаський район Черкаська область, підтверджується, що ОСОБА_3 останні роки хворіла і потребувала лікування, а також сторонньої допомоги.

На ряду з цим, в період з 04.05.2016 по 10.11.2016, тобто протягом 6 місяців до смерті, ОСОБА_3 перебувала на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома на підставі наказу № 6 від 04.05.2016 «Про прийняття підопічних на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома на безоплатній основі» (а.с. 39-40).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 дійсно мала тяжку хворобу (цироз печінки), проте матеріали не містять та позивачем не надано належних, допустимих письмових (медичних) доказів (медичну довідку тощо) на підтвердження перебування спадкодавця ОСОБА_3 саме у безпорадному стані та потребу в опікунстві, при цьому, ОСОБА_3 надавав допомогу соцпрацівник.

В підтвердження здійснення ОСОБА_1 опіки над спадкодавцем, допомоги їй позивач посилалась виключно на покази свідків та на факт поховання ОСОБА_3 за власний кошт, без допомоги відповідача. Разом з тим, з показів свідків вбачається, що дійсно ОСОБА_3 хворіла останні роки життя, проте допомогу, в першу чергу, їй надавала двоюрідна сестра ОСОБА_21 , мати позивача, та члени її сім`ї. При цьому, згадати, як приходила до спадкодавця ОСОБА_1 змогли не всі свідки, деякі зазначали, що бачили її не часто. Свідки підтвердили, що до ОСОБА_3 приходили соціальні працівники.

Щодо поховання ОСОБА_3 , то відповідач не заперечував даного факту. Разом з тим, позивачем не ставилось питання щодо компенсації ОСОБА_2 вказаних витрат.

Будь-яких договорів довічного утримання, опіки тощо між позивачем та спадкодавцем оформлено не було.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши доказами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що крім показів свідків, у матеріалах справи відсутні інші належні докази, які б підтверджували безпорадний стан ОСОБА_3 та здійснення за нею догляду, надання допомоги саме позивачем, правильно застосувавши норми матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за їх недоведеністю.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року у даній справі слід залишити без змін, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова