ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 611/201/21 Номер провадження 22-ц/814/975/23Головуючий у 1-й інстанції Коптєв Ю.А. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Дорош А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, щоне заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «АЛЬФА -БАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №501095012 від 14 грудня 2018 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем АТ «АЛЬФА -БАНК» 14.12.2018 року укладено кредитний договір №501095012.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору відповідачем не були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про страхування».

Вказує, що скориставшись його необізнаністю, відповідач навмисно не дотримав і грубо порушив вимоги законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, а саме - банк не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Вважає, що недотримання та невиконання банком вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою визнання кредитного договору недійсним на підставі ст.215 ЦК України.

Окрім того, зазначає, що умовами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка є супутньою послугою, що є порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, як зазначає позивач, банк нав`язав йому ще одну послугу страхування від нещасних випадків і хвороб держателів банківських платіжних карток. При цьому, банк обмежив його право у виборі страховика та нав`язав таку умову, як обов`язкову, що суперечить положенням ст.6 Закону України «Про страхування» та ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Позивач просив суд, визнати недійсним кредитний договір № 501095012 від 14.12.2018 року.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, просить скасувати оскаржуване рішення ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, викладені у позовній заяві. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що 14 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА-БАНК» укладено угоду про надання кредиту шляхом прийняття позивачем пропозиції відповідача на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до умов якої відповідачу надано кредит на таких умовах: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 87891,70 грн; процентна ставка 18,99% річних; тип ставки - фіксована; строк кредиту -42 місяці; комісійна винагорода за надання кредиту - 0,00%; за обслуговування кредиту - 2,25% від суми кредиту; дата повернення - 14 червня 2022 року.

Кредит надавався позичальнику для власних потреб в розмірі 12 020,38 грн., повернення заборгованості за кредитним договором №501032756 від 05 червня 2018 року в розмірі 66 036,18 грн.

Умови кредитної картки та відкриття кредитної лінії визначені наступним чином: сума кредиту - 200 000, 00 грн.; процентна ставка - 26% річних; строк кредиту - 3 роки з моменту випуску (а.с.8).

14 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», від імені якого на підставі довіреності діє кредитор - Акціонерне товариство «Альфа Банк», укладено Договір добровільного страхування №006.501095012.111 (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що позивач не довів належними і допустимим доказами наявність обставин, що свідчать про недійсність оспорюваного договору в цілому.

При цьому місцевим судом зазначено, що оспорюванні позивачем умови договору позики не суперечать нормам чинного законодавства України та погодженні сторонами Договору позики відповідно до ст. 6, 536, 626-628,1046, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, платності користування чужими грошовими коштами, правових наслідків порушення зобов`язання. Крім того, суд вважав недоведеним факт того, що позивачу нав`язано послугу страхування життя та обмежено його у виборі страхової компанії, тобто порушено п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладені договору добровільного страхування від нещасних випадків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Підставою звернення до суду ОСОБА_1 стало те, що на думку позивача під час укладення кредитного договору банк не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, чим порушув його права як споживача фінансових послуг. Наведені обставини позивач вважав підставою для визнання кредитного договору недійсним.

При цьому позивач як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі посилається на недотримання працівниками банку положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями частин першої-третьої, п`ятої та шостоїстатті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

На момент укладення спірного кредитного договору редакцією статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (чинної на момент укладення договору) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Крім того, ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Місцевим судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» до підписання спірного кредитного договору, 14 грудня 2018 року, надав позивачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну скупну вартість кредиту, що підтверджується графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості сукупних послуг, який містить підпис ОСОБА_1 , у якій він засвідчив також, що отримав всю інформацію про умови кредитування.

Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501095012 від 14.12.2018 року підписаний сторонами, містить усі істотні умови договору, зокрема спосіб та термін погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та термін сплати процентів та інших платежів, умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів ним не спростований.

Заява про прийняття пропозиції укласти комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501095012.111 від 14.12.2018 року також містить усі істотні умови договору, підписана позивачем та засвідчено, що позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами страхування, порядком укладення договор, та правилами страхування.

Вказані обставини також не спростовані позивачем ні у суді першої ані у суді апеляційної інстанції.

Крім того, як вірно встановлено місцевим судом, позивач не відмовився від одержання кредиту та не відкликав свою згоду на укладення кредитного договору, а також не звернувся до банку з відповідною вимогою у порядку ч. 12 ст..9 Закону України «Про споживче кредитування», а навпаки отримав кредитні кошти та користувався ними.

Таким чином, установивши, що укладення кредитного договору та договору страхування ризиків позичальника відповідало внутрішній волі позивача, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним в цілому.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними за своїм змістом позиції позивача, якій суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати обґрунтування кожному з доводів скарги, що узгоджується з усталеною практикою ЕСПЛ, зокрема при розгляді справи «Серявін та інші проти України».

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За вказаних обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

А.І. Дорош