Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/8964/21
Провадження № 2/553/1522/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14.02.2023 року м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Павленко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіанта2018" про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, -
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "Медіанта2018" про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, наказом № 6-к від 31.05.2021 року прийнята на роботу до ТОВ "Медіанта2018" на посаду страхового агента. 30.07.2021 року відповідач виплатив заробітну плату за червень у розмірі 4910 грн. 50 коп. 08.10.2021 року у зв`язку з тривалим і систематичним порушенням законодавства про працю (невиплатою заробітної плати) була змушена написати заяву про звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 27.10.2021 року наказом № 26-к від 26.10.2021 року звільнена з займаної посади, однак по ст. 38 КЗпП України, а не по ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як просила в заяві про звільнення. Працедавець не вправі був самостійно змінювати визначену причину звільнення з роботи. З дня звільнення і до дня звернення до суду з позовом з нею не проведений кінцевий розрахунок, як це передбачено діючим законодавством.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано у ТОВ "Медіанта2018" довідку про середній заробіток ОСОБА_2 , довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , довідку про заборгованість при звільненні ОСОБА_2 з розшифровкою по сумам і періодам.
Матеріали на виконання ухвали суду відповідач не надав.
Справа перебувала в провадженні судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, призначалася до розгляду, проте по суті не розглянута.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, України № 757/2022 від 07.11.2022 року та востаннє Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 19лютого 2023 року строком на 90 діб.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2022 року справу передано на розгляд судді Парахіній Є.В.
Ухвалою суду від 15.11.2022 року позовну заву прийнято до провадження суддею Парахіною Є.В., вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, доручила представляти свої інтереси ОСОБА_3 . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій просить ухвалити заочне рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ "Медіанта2018", будучи належним чином та завчасно повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст. 77 ЦПК).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх поцесуальних прав та обв`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТОВ "Медіанта2018", з 01.06.2021 рокуна підставі наказу № 26-К від 31.05.2021 року прийнята на посаду страхового агента, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
08.10.2021 року позивач направила ТОВ "Медіанта2018" рекомендованим листом з повідомленням власну заяву від 05.10.2021 року з проханням надати їй довідку про середній заробіток за період роботи з 01.06.2021 року по теперішній час. Вказане відправлення отримано представником адресата 13.10.2021 року
Крім того, 11.10.2021 року ОСОБА_2 направила рекомендованим листом з повідомленням на адресу ТОВ "Медіанта2018" заяву від 08.10.2021 року з проханням звільнити її за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відправлення отримано представником адресата 13.10.2021 року.
Згідно наказу директора ТОВ "Медіанта2018" № 26-К від 26 жовтня 2021 року про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, ОСОБА_2 звільнена з посади страхового агента ТОВ "Медіанта2018" 27.10.2021 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Вирішено зі ст. 24 Закону України "Про відпустки" ОСОБА_2 виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 01.06.2021 року по 27.10.2021 року 10 календарних днів.
З вказаним наказом позивач ознайомлена 27.10.2021 року, що підтверджується її підписом.
З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що 27.10.2021 року роботодавцем внесений запис № 19 про звільнення з посади страхового агента за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі наказу № 26-К від 26.10.2021 року.
Аналіз змісту наказу ТОВ "Медіанта2018" № 26-К від 26 жовтня 2021 року свідчить про те, що роботодавцем рішення по результатам розгляду заяви ОСОБА_2 від 08.10.2021 року про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не приймалось, на власний розсуд без обґрунтування підстав прийнято рішення про звільнення її за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про зміну формулювання підстав звільнення, позивач вказувала, що підставою для звернення з заявою про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України стало тривале та систематичне порушення роботодавцемТОВ "Медіанта2018" законодавства про оплату праці - непроведення розрахунку з нею по заробітній платі за роботу в період з липня 2021 року, вказала, що заробітну плату за червень отримала 30.07.2021 року в розмірі 4910 грн. 50 коп.
Вказала, що відповідач не провів з нею розрахунок також з дня звільнення і до часу звернення до суду з даним позовом
Так, відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.
Як вбачається з виписки за картковим рахунок ОСОБА_2 за період з 12.07.2021 року по 03.11.2021 року,заробітна плата позивачці була нарахована лише один раз 30.07.2021 року в розмірі 4910 грн. 50 коп.
Таким чином, при виплаті заробітної плати ОСОБА_2 порушено строки, встановлені в ст. 115 КЗпП України.
Згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Верховний суд України упостанові від 31.10.2012 у справі за № 6-120цс12 виклав наступну правову позицію: за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Таким чином, роботодавець не вправі замість "звільнений згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України" зробити запис про звільнення працівника "звільнений згідно зі ст. 38 КЗпП України".
Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи (Постанова ВСУ від 22.05.2013 № 6-34цс13).
Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Враховуючи викладене, доведеність факту порушення відповідачем законодавства про працю в частині строків виплати заробітної плати, суд вважає, що формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказіТОВ "Медіанта2018" № 26-К від 26 жовтня 2021 року"Про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПУкраїни" за ст.38 КЗпП України є неправильним, оскільки ОСОБА_2 подала заяву про звільнення її саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, а роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про зміну формулювання причин звільнення, вказавши, що вона звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України"Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України.
Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.
Відповідно дост. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки, в строки передбачені ст. 116 КЗпП України.
В ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Оцінюючи доводи, якими обґрунтовані позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд приходить до переконливого висновку про те, що вимоги ст. 116 КЗпП України відповідачем виконані не були, звернення ОСОБА_2 доТОВ "Медіанта2018" про надання довідки про середній заробіток залишено без реагування.
Вказані обставини не були спростовані відповідачем в ході судового розгляду справи.
Не надано ТОВ "Медіанта2018" суду довідку про середній заробіток ОСОБА_2 , довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , довідку про заборгованість при звільненні ОСОБА_2 з розшифровкою по сумам і періодам також і на виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2022 року, якою було задоволене клопотанням представника позивача адвоката Булавацького К.І. про витребування доказів.
Згідно положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за затримку видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт непроведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова Верховного Суду України від 18 січня 2017 року справа № 6-2912цс16).
"Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.
Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 2, 3, 4, 8 Порядку).
Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, в інших випадках збереження середньої плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Відповіднодоп.8"Порядку обчислення середньої заробітної плати",затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За змістом норми ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Як вказує позивач в обґрунтування позовних вимог,при звільненні з нею не проведений повний розрахунок, у 2021 році вонаотримувала заробітну плату лише один раз - 30.07.2021 року у розмірі 4910 грн. 50 коп., не проведений повний розрахунок з нею також і в день звільнення. На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду виписку АТ "УкрСиббанк" закартковим рахунком клієнта, відкритим на ім`я ОСОБА_2 , за період з 12.07.2021 року по 03.11.2021 року.
Факт невиплати позивачу заробітної плати за час її роботи та в день звільнення не спростовано відповідачем шляхом подання суду належних та допустимих доказів.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 року№1082-ІХ у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня по 1 грудня 2021 року становить 6000 грн. 00 коп.
З урахуваннямст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"та норм "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, позивачем визначенорозмір середньоденної заробітної плати в сумі 272 грн. 72 коп. (заробітна плата по 6000 грн. 00 коп. на місяць за серпень та вересень 2021 року поділити кількість робочих днів (22 + 22)).
При цьому, відповідач ТОВ "Медіанта2018" відзив на позову заяву суду не подав, твердження позивача про те, що з нею не проведений повний розрахунок по заробітній платі та не сплачено компенсацію за невикористану відпустку, як і правильність розрахунку сум, які просить стягнути позивач, не спростував.
Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати зі спати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1816 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіанта2018" (місцезнаходження м. Київ, вул. Нижній вал, 19-21, код ЄДРПОУ - 42489722) про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку - задовольнити.
Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_2 , викладене в наказі Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіанта2018" № 26-К від 26 жовтня 2021 року "Про звільнення за власним бажанням" та вважати звільненою за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіанта2018" на користь держави судовий збір 1816 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складений 21.02.2023 року.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна