Справа № 727/5355/22
Провадження № 2/727/26/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за нараховані та несплачені аліменти, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за нараховані та несплачені аліменти посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 .

Спільне життя між сторонами не склалося, вони розлучились та фактично припинили шлюбні стосунки з 23.10.2016 року (ще до народження доньки), а донька, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. З 23.10.2016 року вони з чоловіком не бачилися, доньку вона народжувала самостійно та з допомогою своїх батьків, відповідач приїхав лише на хрещення доньки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2017 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки у частці від доходу в розмірі 1/4, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, помісячно починаючи з 28.08.2017 року до повноліття дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.12.2018 року було змінено розмір аліментів та стягнуто аліменти в розмірі 1500,00 грн. На підставі винесеного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був пред?явлений нею до виконання у ВДВС з метою стягнення аліментів у примусовому порядку, про що свідчить розрахунок заборгованості за №30565 від 30.05.2022 року, із змісту якого вбачається, що обліковується заборгованість станом на 01.05.2022 року борг в розмірі 60 000,00 грн.

Відповідач, невчасно та не в повному об?ємі виконує вищевказане судове рішення, саме тому вона вимушена була неодноразово звертатися до виконавчої служби з приводу вжиття дії для примусової виплати аліментів на утримання дітей. У 2019 році ним було подано позов про виключення відомостей з Актового запису про народження дитини у графі батько, однак в рамках розгляду справи було встановлено, що відповідач є біологічним батьком дитини, саме тому заявлений позов було залишено без розгляду.

Відтак з 2019 року до 2022 року біологічний батько дитини знаючи, що ОСОБА_4 є його рідною донькою, повністю самоусунувся, від спілкування та від утримання дитини.

Батько не цікавиться ні фізичним, ні духовним розвитком дитини, не брав участі у її вихованні та утриманні та не надавав фізичної чи матеріальної допомоги. Вважає, що така позиція батька спрямована виключно на свідоме усунення від батьківських обов?язків, що порушує її права, як матері та права доньки, а відтак керуючись положенням ст. 3, 15, 16 ЦК України, вважає, що таке право підлягає судовому захисту.

Його дії виявляються у наступному:?? небажані спілкуватися зі дітьми;?? не надані жодної матеріальної допомоги на дітей; ??уникненні від спілкування з приводу надання допомоги у добровільному порядку, та особливо під час важких моментів, коли дитина хворіла чи потребувала такої допомоги.

Поведінка відповідача порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом.

Також за період з 01.01.2019 року по 30.04.2022 року сума пені за час прострочення аліментів відповідачем становить 364 590,00 грн.

А тому просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну оплату аліментів у період з 01.01.2019 року по 30.04.2022 року в розмірі 364590,00 грн. та стягнутисудові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, відповідно до якого пояснив, що позивачка постійно перешкоджає йому зустрічатись і спілкуватись з дочкою, тому просив відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 через його необґрунтованість та в частині стягнення пені за нараховані та несплачені аліменти - через здійснення неправильного розрахунку і не уточнення прізвища стягувача.

Третя особа представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судовому засіданні вирішення позову залишив на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що на момент народження дитини, сторони разом не проживали. З позивачкою вона зустрічається 2-3 рази в тиждень, проте після народження дитини батька не бачила. Батько ніколи не зустрічався з дитиною, не гуляв та не вітав зі святами.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що є батьком позивачки. Відповідача по справі бачив тоді, коли дитина народилась. ОСОБА_2 не приходив до дитини, не дзвонив, нічого не дарував і не сплачує аліменти.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що є братом позивачки. Зазначив, що в житті дитини батько участі не приймає, за весь час передав лиш одну іграшку та гроші на утримання дитини не дає.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до абзацу другого п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 25 червня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2018 року було розірвано (а.с.26-27).

Під час шлюбу в сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16).

ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до довідки місця реєстрації КЖРЕП 5 №32 від 02.02.2021 року (а.с. 18). Відповідно до характеристики КЖРЕП 5 від 03.06.2019 року за час проживання ОСОБА_1 скарг від сусідів не надходило (а.с. 24).

Згідно з актом комісії у складі працівників КЖРЕП 5 №21 від 21.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 зі слів сусідів по вищезазначеній адресі не проживав, не зареєстрований і участі у вихованні доньки не приймає (а.с. 25).

Позивачка ОСОБА_1 працює у БДМУ на кафедрі офтальмології ім. Б.Л. Радзіховського, загальна сума доходу у період з 1 вересня 2018 року по 31 травня 2019 року за винятком аліментів становить 75 752,99 грн., що підтверджується довідкою про доходи №156 від 18.06.2019 року (а.с. 21). За період роботи зарекомендувала себе як грамотний, дисциплінований, відповідальний та кваліфікований спеціаліст, згідно з характеристикою (а.с. 19).

Як вбачається з довідки, ОСОБА_3 займається танцями у клубі спортивно-бальних танців Champion dance team з серпня 2020 року, оплату здійснює тільки мама дитини ОСОБА_7 (а.с. 20).

У 2018 році ОСОБА_2 було подано позов про виключення запису про батьківство із актового запису про народження дитини, однак заявлений позов було залишено без розгляду, що підтверджується ухвалою суду від 19.06.2019 року (а.с. 32).

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 09.11.2022 року №01/02-24/3648 (а.с.89), батько дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню доньки, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, здоров?я та майбутнє, однак встановити причину відсутності батьківського піклування (винної поведінки) не представилось можливим. Орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради не може визначити позицію з окресленого питання (доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав) у зв`язку з неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про відтермінування розгляду справи до відмінення військового стану в Україні. Щодо цього слід зазначити, що такого поняття, як «відтермінування розгляду справи» законодавством України не передбачено.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента Україниз 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022.

В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, проте на території Чернівецької області вони не відбуваються та не перешкоджають здійсненню правосуддя, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства.

Що стосується позовної вимоги про позбавлення батьківських прав необхідно зазначити наступне.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не може позитивно впливати на виховання та становлення дитини, не спілкується з дочкою, зв`язків не підтримує, не цікавиться її вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання. ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів про бажання змінити своє ставлення до дитини, ставлення до виконання ним батьківських обов`язків, змінити свою поведінку в кращу сторону, щоб займатися вихованням своєї дитини, дбати про її розвиток, матеріальне забезпечення. Бажання батька дитини не позбавляти його батьківських прав не може вважатися проявом батьківського піклування, бажанням брати участь у вихованні дитини, виконувати батьківські обов`язки.

Суд вважає, що посилання відповідача про те, що позивачка постійно перешкоджає йому зустрічатись і спілкуватись з дочкою є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач намагався брати участь у вихованні дитини, вимагав побачень з нею, тощо, а відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, беручи до уваги викладені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до статті 164 СК України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

В разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.10.2017 року було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі частки від доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2017 року до повноліття дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 грудня 2018 року змінено розмір стягуваних аліментів, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.10.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 з розміру 1/4 частки доходу заробітку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 - повноліття (а.с. 28-31).

Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі 06.02.2019 року було відкрито виконавче провадження на примусове виконання виконавчого листа №727/10512/18 від 25.01.2019 року, що видав Шевченківський районний суд м.Чернівці (а.с. 42).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 30.05.2022 р., проведеним Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі, станом на 01.05.2022 р. аліментний борг ОСОБА_2 становить 60 000, 00 грн. (а.с. 45-47).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 60 000,00 грн. й відповідно доказів наявності поважних причин неможливості їх сплати суду не надав.

Таким чином, обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем у розрахунку від 30.05.2022 року і який не спростований будь-якими належними та допустимими доказами й відповідно враховуючи заявлені позивачкою вимоги в частині нарахування пені на суму боргу в розмірі 364 590,00 грн., а також зважаючи на положення частини 1 статті 196 СК України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості, вважає що позов в даній частині заявлених вимог, підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2019 року по 30.04.2022 року в розмірі 60 000 грн.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 164, 166, 180, 181, 196 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну оплату аліментів у період з 01.01.2019 року по 30.04.2022 року в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 27 січня 2023 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: