Справа № 367/5081/21
Провадження №2-з/367/25/2023
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2023 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання.

У позовній заяві позивач просить: визнати незаконним утримання ОСОБА_3 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н., повернути неповнолітню дитину ОСОБА_4 до місця постійного проживання до Чеської Республіки за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти обов`язок повернення дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н., на матір ОСОБА_3 . Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_3 передати неповнолітнього ОСОБА_5 , 2016 р.н., батькові ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини на територію Чеської Республіки з наданням права ОСОБА_1 вивезення ОСОБА_4 , 2016 р.н., за межі України до території держави Чеська Республіка без згоди та супроводу матері ОСОБА_3 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі.

27 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у даній справі, вказана заява передана головуючому судді 30.01.2023. Представник позивача просить: зобов`язати ОСОБА_3 підготувати неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до початку проведення часу з батьком і передавати його уповноваженій батьком особі - ОСОБА_6 , або ОСОБА_7 , або ОСОБА_8 , на підставі виданої батьком ОСОБА_1 довіреності в залі реєстрації Головного залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський», разом з документами, необхідними для виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі території України (а саме закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_4 , нотаріальна заява на виїзд за кордон на ім`я ОСОБА_9 , або ОСОБА_7 , або ОСОБА_8 , на супровід ОСОБА_4 з України до Чеської Республіки та з Чеської Республіки до України) в наступні дати: 04.03.2023, 20.04.2023, 20.06.2023; зобов`язати ОСОБА_3 протягом 5 днів з моменту постановлення судового рішення щодо заходів забезпечення позову видати на ім`я ОСОБА_9 , або ОСОБА_7 , або ОСОБА_8 , які є уповноваженими батьком особами на підставі виданої батьком ОСОБА_1 довіреності, щодо батьківських прав та обов`язків з питань пов`язаних з поїздкою з України до Чеської Республіки та з Чеської Республіки до України на період з 04.03.2023 по 13.03.2023, з 20.04.2023 по 10.05.2023, з 20.06.2023 по 10.07.2023; у випадку відмови виконати ОСОБА_3 ухвалу про забезпечення позову у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4 за кордон без згоди матері ОСОБА_3 у супроводі уповноваженої батьком особи - ОСОБА_9 , або ОСОБА_7 , або ОСОБА_8 , на підставі виданої батьком ОСОБА_1 довіреності, на період з 04.03.2023 по 13.03.2023, з 20.04.2023 по 10.05.2023, з 20.06.2023 по 10.07.2023.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Окружного суду Праги 5 від 27 вересня 2022 року вирішено: «II. Батько має право на спілкування з неповнолітнім ОСОБА_10 кожного року на території України у період з 25.01. до 05.02., з 04.03. до 13.03., з 20.04. до 10.05., та з 20.09. до 10.10. на території України та за її межами в період з 20.06. до 10.07, з 23.07. до 13.08., та з 18.12. до 28.12. Неповнолітня дитина буде передана батькові та після проведення часу з батьком буде передана матері в залі прильоту міжнародного аеропорту «Бориспіль», Україна, або в залі реєстрації Головного залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський». Під час воєнного стану в Україні батько має право на проведення часу з неповнолітньою дитиною на території України та за її межами з 25.01. до 05.02., з 04.03. до 13.03., з 20.04. до 10.05., з 20.06. до 10.07., з 23.07. до 13.08., з 20.09. до 10.10. і з 18.12. до 28.12. Місцем передачі та приймання неповнолітнього ОСОБА_10 є Пасажирський залізничний вокзал у Києві. Мати зобов`язана передати неповнолітню дитину, з усіма необхідними документами та довіреністю, у залі реєстрації Київського центрального залізничного вокзалу особисто в руки та під опіку уповноваженої батьком повнолітньої особи, яка організує виїзд неповнолітнього ОСОБА_10 з України та передачу його батькові. Після закінчення контакту ОСОБА_10 буде повернуто під опіку матері тим самим способом у супроводі особи, уповноваженої її батьком. Батько зобов`язаний не пізніше ніж за 10 днів до дати передачі або повернення неповнолітнього повідомити матері номер потягу, передбачуваний час прибуття і відправлення, ім`я й особисті дані уповноваженої особи, а також надати цій особі у достатній термін належно завірену довіреність на супровід неповнолітнього ОСОБА_10 при виїзді з України. Мати зобов`язана оформити протягом 5 днів з дати, коли батько повідомить їй ім`я й особисті дані уповноваженої особи, належним чином засвідчену довіреність на супровід неповнолітнього ОСОБА_10 для виїзду з України».

Заявник вказує, що рішення набрало законної сили 19.12.2022, про що міститься відповідна відмітка на рішенні суду, судом роз`яснено право сторін на подачу апеляційної скарги протягом 15 днів з дня доставки його письмової копії.

Рішенням суду з поміж іншого встановлено, що мати змінила місце проживання ОСОБА_10 з його звичайного місця проживання без згоди батька (п.12 Рішення від 27 вересня 2023 року, п.14 Рішення суду від 2 березня 2022 року), тобто дії, що підпадають під ознаки ст.3 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей, так як ОСОБА_11 був народжений в Чеській республіці, де зареєстроване його місце проживання та він має ПМЖ Чеської республіки, опіка над ним станом на лютий 2021 року здійснювалась спільно батьками, які розлучились 20 квітня 2022 року, та опіка матері над ОСОБА_12 била встановлена лише 02.03.2022 року.

При цьому сторона Позивача наполягає на тому, що незважаючи на те, що дитина була передана під опіку матері, жодним судовим рішенням не встановлено, що така опіка має відбуватися виключно на території України, більш того батько започаткував процедуру повернення дитини та звернувся до Центральних уповноважених органів влади обох країн до спливу 1 року з моменту такого незаконного утримання, що вимагає прийняття рішення про негайне повернення дитини у розумінні ст. 12 згаданої Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Конвенції Сам факт винесення рішення про піклування або про визнання цього рішення в запитуваній державі не є підставою для відмови в поверненні дитини відповідно до цієї Конвенції.

Сторона відповідача звернулась до суду з клопотанням про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи, що суттєво затягує процес прийняття рішення по справі, адже питання які на розгляд експерта поставив відповідач стосуються в більшій мірі взаємовідносин батьків та дитини, при цьому питання опіки вже є вирішеним, та батько просить виключно визнати утримання незаконним та зобов`язати матір повернути ОСОБА_4 до місця його постійного (звичайного проживання).

Станом на 03.02.2023 року внаслідок збройної агресії РФ батько не бачив дитину вже рік.

Тобто, враховуючий тривалість часу відсутності нормального спілкування між батьком та дитиною, неможливо буде об`єктивно відповісти на питання по прихильність дитини до кожного з батьків.

Крім того, під час останньої телефонної розмови дитина заявила батькові, що мати навчила його говорити, що « ОСОБА_10 не любить батька», та після цього зізнання в неадекватній ситуації поведінці матері, мати відразу забрала у дитини телефон та вимкнула його.

Таким чином з метою забезпечення процесуальних гарантій повноти, всебічності та неупередженості судового розгляду, дотримання принципу змагальності сторін, керуючись найкращими інтересами дитини на відновлення контакту з батьком, позивач вважає за необхідне клопотати перед судом про вжиття заходів забезпечення позову.

За Правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 «Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним(рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага мас бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Норми статей 149, 150 ЦПК України регламентують, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Предметом судового розгляду у даній справі є повернення дитини за місцем свого постійного проживання.

Заявник вказує, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити малолітню дитину від зустрічей з батьком. Заявлений позивачем вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Заява про забезпечення позову є повністю обґрунтована інтересами дитини, задоволення цієї заяви не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, зважаючи на тривалість розгляду справи.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі статтею 157СК України питання про виховання дитини вирішується

батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

На переконання заявника, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з з дитиною, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Батько дитини ОСОБА_1 постійно проживає в м.Прага Чеської Республіки, де до моменту незаконного утримання дитини матір`ю на території України й проживав малолітній ОСОБА_11 , який й досі має там єдине зареєстроване місце проживання. Тобто для дитини, Прага була звичайним постійним місцем проживання, де він по сьогодні має власну кімнату, оснащену всім необхідним (що вбачається безпосередньо й з самих рішень суду, й з відповіді Департаменту соціального захисту Службі міжнародно-правового захисту дітей, яка проводила обстеження умов проживання ОСОБА_10 в Празі, копії додаються).

Батько дитини ОСОБА_14 призначив уповноважених осіб, шляхом видачі відповідних довіреностей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , закордонний паспорт серія НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка є рідною тіткою ОСОБА_10 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закордонний паспорт НОМЕР_3 яка є двоюрідною тіткою ОСОБА_10 , та ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , закордонний паспорт НОМЕР_4 , яка є рідною бабусею ОСОБА_10 бути його повноважними представником з питань батьківської відповідальності при супроводі малолітнього ОСОБА_4 в поїздках з України в Чеську республіку та повернення в Україну. Всі ці особи є рідними ОСОБА_10 , приймали постійну активну участь у вихованні ОСОБА_10 , мають з дитиною сталі, добрі, дружні відносини, дитина їх дуже любить.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним. Більш того, тривала відсутність контакту дитини та батька у випадку задоволення позову, може привести до того, що спільна опіка батьків над дитиною не зможе бути реалізована, бо дитина припинить сприймати батька й таке повернення буде ускладнено.

Незважаючи на наявність рішення суду, зустріч батька з дитиною не відбувається, що прямо вбачається з Рішень Чеських судів, не відбулись зустрічі й в період з 20.06 по 10.07. 2022 року, з 23.07. 2022 по 13.08.2022, з 18.12.2022 по 28.12.2022, з 25 січня по 5 лютого 2023 року, на всі листи щодо зустрічей батька та дитини, у тому числі на лист про зустріч з 25.01.2023 року по 05.02.2023 року ОСОБА_18 не відповідає, тобто фактично мати відмовилась надати батьку або уповноваженій ним особі нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, звернулась до ДМС України та анулювала закордонний паспорт дитини, як втрачений, незважаючи на пряме зобов`язання рішенням суду виконати всі адміністративні процедуру по передачі дитини та наданню необхідних супровідних документів. Станом на момент звернення з заявою, 25 лютого 2023 року (в день зустрічі дитини та батька), в порушення вимог, що передбачені Рішенням Окружного суду м.Праги, щодо 5 денного терміну та уповноваженої батьком особи, ОСОБА_18 надіслала батькові ОСОБА_19 заяву, яку вона склала 21 лютого 2023 року на його ім`я, щоб створити фіктивне уявлення про виконання нею рішення суду. Фотографію такої заяви вона надіслала о 14 годині 25-го лютого 2023 року, будучи обізнаною з листа батька, що потяг в напрямку м.Прага уходить в 11 годині ранку. Такі дії, на переконання заявника, є цинічним спотворенням законослухняності, адже не відповідають не змісту, ні суті судового рішення.

Суд при постановленні рішення на період воєнного стану в Україні врахував, що батько близько 10 років має постійне місце проживання в Чеській республіці, має там постійну роботи та є резидентом ЄС, однак його повернення з України в Чеську Республіку буде неможливим у зв`язку із забороною перетину кордонів чоловіками відповідного віку, внаслідок чого контакти дитини на період воєнного стану визначені у Чеській Республіці. Судом було досліджено офіційне роз`яснення, оприлюднене на Урядовому порталі за посиланням: https://www.kmu.gov.ua/news/derzhprikordonsluzhba-shchodo-viyizdu-za-

kordon-cholovikiv-yaki-postijno-prozhrvayut-za-mezhami-ukrayim-zabronovamh-osib-ta- deyakih-inshih-kategorij, відповідно до якого Процедурою вибуття на постійне місце проживання за кордон передбачено надання відповідного дозволу Державною міграційною службою України погодженого з військовим комісаріатом, при цьому ДПСУ зазначили, «якщо людина фактично проживала за кордоном, але не знялася з обліку у військкоматі, на жаль, вона не може вибути з України». Відповідна процедура була запроваджена в 2016 році, тобто, коли ОСОБА_1 вже фактично отримав ПМП в Чеській республіці і така процедура стала неможливою.

Будучи повністю обізнаною про суть цього роз`яснення, відповідачка виготувала дозвіл на виїзд дитини умисно саме на ОСОБА_1 , а ні на уповноважену особу про яку її завчасно, за 10 днів повідомив батько, надіславши листи з доданими довіреностями на ім`я довірених осіб, та скинула фото цієї згоди йому в день зустрічі о 14:33, знаючи, що потяг, що прямував з Києва до Перемишля, як пункту пересадки на Прагу, відбув об 11:05.

Всі докази на які йде посилання за текстом заяви в копіях додані до заяви.

Заявник вважає, що до моменту прийняття судового рішення по справі інтересам дитини найкраще бути відповідати контакт з батьком в країні, де немає військової агресії, немає тривоги та звуків вибухів, де дитина має власне обладнане житло та можливість спілкуватися з батьком. Тільки за наслідками таких безперешкодних контактів, можна буде говорити про актуальність експертизи, якщо така все ж таки буде призначена, та про те, де дитина є найкраще соціально адаптована для того, щоб прийняти зважене рішення з всебічним дослідженням всіх обставин справи з питання повернення дитини.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 3 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися: встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Судом встановлено, що у даній цивільній справі у позовній заяві позивачем заявлено наступні позовні вимоги: визнати незаконним утримання ОСОБА_3 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н., повернути неповнолітню дитину ОСОБА_4 до місця постійного проживання до Чеської Республіки за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти обов`язок повернення дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н., на матір ОСОБА_3 . Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_3 передати неповнолітнього ОСОБА_5 , 2016 р.н., батькові ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини на територію Чеської Республіки з наданням права ОСОБА_1 вивезення ОСОБА_4 , 2016 р.н., за межі України до території держави Чеська Республіка без згоди та супроводу матері ОСОБА_3 .

Також, судом встановлено, що рішенням Окружного суду Праги 5 від 27 вересня 2022 року вирішено:

II. Батько має право на спілкування з неповнолітнім ОСОБА_10 кожного року на території України у період з 25.01. до 05.02., з 04.03. до 13.03., з 20.04. до 10.05., та з 20.09. до 10.10. На території України та за її межами в період з 20.06. до 10.07, з 23.07. до 13.08., та з 18.12. до 28.12. Неповнолітня дитина буде передана батькові та після проведення часу з батьком буде передана матері в залі прильоту міжнародного аеропорту «Бориспіль», Україна, або в залі реєстрації Головного залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський».

ІІІ. Під час воєнного стану в Україні батько має право на проведення часу з неповнолітньою дитиною на території України та за її межами з 25.01. до 05.02., з 04.03. до 13.03., з 20.04. до 10.05., з 20.06. до 10.07., з 23.07. до 13.08., з 20.09. до 10.10. і з 18.12. до 28.12. Місцем передачі та приймання неповнолітнього ОСОБА_10 є Пасажирський залізничний вокзал у Києві. Мати зобов`язана передати неповнолітню дитину, з усіма необхідними документами та довіреністю, у залі реєстрації Київського центрального залізничного вокзалу особисто в руки та під опіку уповноваженої батьком повнолітньої особи, яка організує виїзд неповнолітнього ОСОБА_10 з України та передачу його батькові. Після закінчення контакту ОСОБА_10 буде повернуто під опіку матері тим самим способом у супроводі особи, уповноваженої її батьком. Батько зобов`язаний не пізніше ніж за 10 днів до дати передачі або повернення неповнолітнього повідомити матері номер потягу, передбачуваний час прибуття і відправлення, ім`я й особисті дані уповноваженої особи, а також надати цій особі у достатній термін належно завірену довіреність на супровід неповнолітнього ОСОБА_10 при виїзді з України. Мати зобов`язана оформити протягом 5 днів з дати, коли батько повідомить їй ім`я й особисті дані уповноваженої особи, належним чином засвідчену довіреність на супровід неповнолітнього ОСОБА_10 для виїзду з України.

Згідно із пунктом а) статті 52 Глави V «Визнання та виконання рішень» Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, ратифікованого Законом України №2927-ІІІ від 10.01.2002 (далі - Договір), Договірні Сторони за умов, установлених цим Договором, визнаватимуть і виконуватимуть на своїй території наступні рішення, прийняті відповідними органами юстиції другої Договірної Сторони: рішення у цивільних справах, визначених у статті 1 цього Договору, майнового та немайнового характеру, які були постановлені компетентними органами юстиції, у тому числі рішення судів в частині судових витрат у справах, визначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч.1 ст.53 Договору, клопотання про дозвіл виконання рішення подається правомочною особою безпосередньо компетентному суду Договірної Сторони, на території якої має бути визнане і виконане рішення або за правилами пункту 2 статті 3 цього Договору.

Порядок визнання та виконання рішень іноземних судів встановлений Розділом ІХ ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно із ч.1 ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч.1 ст.470 ЦПК України, на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Дослідивши зміст рішення Окружного суду Праги 5 від 27 вересня 2022 року, а також зміст вимог заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись із заявою про забезпечення позову, фактично просить звернути до виконання рішення іноземного суду, однак для визнання та виконання рішень іноземних судів чинним законодавством встановлений інший порядок.

Представником позивача у заяві про забезпечення позову не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що заявлена у пункті 4 прохальної частини заяви про забезпечення позову вимога про надання дозволу на виїзд ОСОБА_5 за кордон без згоди матері ОСОБА_3 , відповідно до матеріалів справи, є предметом розгляду у іншій цивільній справі, яка перебуває у провадженні Ірпінського міського суду Київської області.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук