КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року

м. Київ

справа №757/23981/16-ц

провадження № 22-ц/824/1118/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року у складі судді Матійчук Г.О.

за скаргою ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу на постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року скарги ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука К.П. об`єднано в одне провадження

Скарги мотивовані тим, що 23 квітня 2019 року державним виконавцем було винесено дві постанови про обмеження його, як боржника, у праві виїзду за межі України та про обмеження керування транспортними засобами.

На думку скаржника, при прийнятті обох постанов державним виконавцем порушено принцип пропорційності.

Вважав, що виконавець, приймаючи оскаржувані постанови, керувався лише фактом наявності у нього заборгованості по аліментах, при цьому не навів жодних аргументів на користь прийнятих ним рішень, зокрема не довів існування ризиків виїзду скаржника за кордон з метою уникнення виконання аліментних зобов`язань, враховуючи наявність у нього постійного місця роботи та наявність іншого утриманця.

Щодо обмеження його у праві керування транспортними засобами посилався на те, що при прийнятті постанови виконавець припустився протиправного формалізму, вживши спірний обмежувальний захід, жодним чином його не обґрунтувавши.

Крім того, зауважував, що довідка про розрахунок заборгованості від 13 березня 2019 року складена із порушенням норм ст. 195 СК України.

Просив скарги задовольнити, постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука К.П. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та обмеження у праві керування транспортними засобами від 23 квітня 2019 року у ВП №55422795 визнати протиправними та скасувати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року скарги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 23 квітня 2019 року у ВП №55422795.

Стягнуто з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві судовий збір на користь держави у розмірі 1 681,60 грн.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 06 липня 2022 року головний державний виконавець Савчук К.П. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена на підставі неправильного застосування норм законодавства та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У мотивування вимог апеляційної скарги зазначає, що законом не передбачено необхідності звернення державного виконавця до суду для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні про стягнення аліментів за наявності заборгованості з сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Наголошує на тому, що державний виконавець був зобов`язаний винести оскаржувані постанови, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 березня 2019 року, який складено приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим Ігорем Миколайовичем, розмір заборгованості зі сплати боржником аліментів станом на 13 березня 2019 року становить 2 669 885,93 грн.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Учасники справи у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України виконавцем прийнято одноособово, без звернення до суду і є суб`єктивним. Таке обмеження є крайнім заходом примусового виконання рішення.

Що стосується скарги боржника про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, суд дійшов висновку, що вона також підлягає задоволенню за аналогічних підстав.

Уважав, що боржник не ухиляється від виконання зобов`язання за рішенням суду, при цьому виконавцями (приватним і державним) вжито декілька заходів впливу на боржника, у вигляді накладення арешту на кошти/майно та стягнення звернення на них/нього.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Судом установлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербаковим І.М. від 20 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП№55422795 на підставі виконавчого листа №757/23981/16-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 06 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Постановою приватного виконавця від 05 червня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках в ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ КБ «Приватбанк» у межах суми заборгованості.

Постановою приватного виконавця від 02 липня 2018 року майно боржника оголошено у розшук.

Постановою приватного виконавця від 04 липня 2018 року встановлено, що боржник володіє (спільно з іншими особами) майновими правами, зокрема є одним із засновників ТОВ «К Інвест», ТОВ «Іолком», ТОВ «Офтальмологічна клініка «Новий зір», ТОВ «ОК Новий зір», ТОВ «Еквип Медікал», ТОВ «Актив Медикал», ТОВ «Новий зір», ТОВ «Медичний центр Традиція», ОК «Чайки-2». Станом на 01 квітня 2018 року заборгованість боржника по аліментах становила 2 226 016,80 грн. Відповідно виконавцем прийнято рішення про накладення арешту на частки в статутних капіталах вказаних підприємств в межах суми заборгованості.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 30 травня 2018 року остання станом на 01 квітня 2018 року становила 2 226 016,80 грн (а.с. 58-59, т.3).

За невиконання рішення суду та не сплату аліментів постановою приватного виконавця від 06 грудня 2018 року на боржника накладено штраф у розмірі 30% від суми боргу у розмірі 616 512,50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував довідку-розрахунок заборгованості від 30 травня 2018 року.

Постановами від 06 грудня 2018 року та від 07 грудня 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Ексімер-Київ», ТОВ «ОК Новий Зір», ТОВ «Актив Медікал», ТОВ «Алкон Україна», ТОВ «Байєр».

Постановою від 22 березня 2019 року виконавче провадження (на підставі заяви стягувача) передано в провадження Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 13 березня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 2 669 885,93 грн, за період з 01 грудня 2018 року по 13 березня 2019 року в рахунок аліментів погашено 29 319,80 грн.

25 березня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком К.П. прийнято дане ВП до свого провадження та 23 квітня 2019 року прийнято оскаржувані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до положень статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Відповідно до пунктів 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За правилами Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік обмежень у застосуванні тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, зокрема таке обмеження не може бути застосовано в разі: 1) воно позбавляє боржника основного законного джерела засобів до існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, за наявності у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець правомірно виніс постанови про встановлення тимчасових обмежень.

Державний виконавець, який діє виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону № 1404-VIII, зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець правомірно виніс постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами до погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Аналіз норм права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, дає підстави для висновку про те, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом, та в певному розмірі.

Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, апеляційний суд уважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 в обґрунтування вимог своєї скарги не надав доказів про те, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, що у свою чергу є підставою для збереження обмежень, застосованих державним виконавцем.

Таким чином, ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов, суду не надав.

Обставин, визначених частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які б перешкоджали застосуванню тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, апеляційним судом не установлено, також як і не встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє боржника права на працю.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у даній справі повноваження державного виконавця, зокрема щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, визначені положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено порядок стягнення аліментів, у зв`язку з чим неправильно визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, помилково пославшись на положення пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуголовного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року - скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, заінтересована особа ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «17» січня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик