ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/868/23 Справа № 201/1602/22 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що 21 травня 2008 року сестра позивачки ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. На день смерті їй та її чоловіку ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1 . Вказане майно належало ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 1993 року та було зареєстроване в реєстрі за №Зп-52.

17 березня 2009 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів все своє майно племіннику ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_2 звернулася до Першої ДДНК із заявою про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі їй стало відомо про існування вищенаведеного заповіту та іншого спадкоємця ОСОБА_3

21 листопада 2018 року постановою Першої ДДНК ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що на час смерті останнього квартира АДРЕСА_1 йому не належала.

Так, з 2014 року спірна квартира була декілька разів перереєстрована та кінцевим власником її є ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачі вважали вказані правочини нікчемними, зокрема, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 на момент вчинення усіх цих нікчемних дій (правочинів) перебував в місцях позбавлення волі під вартою, а тому вказане майно вибуло поза його волею, так само як поза волею ОСОБА_2 , яка не зареєструвала право власності на свою частку в спірній квартирі, хоча і набула його за рішенням суду

У зв`язку з чим, позивачі просили суд витребувати на користь ОСОБА_3 частини нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 , та на користь ОСОБА_2 частину спірної квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О., приватний нотаріус ДМНО Кокосадзе Л.В., приватний нотаріус ДМНО Іщенко Н.Д., приватний нотаріус ДМНО Златова Н.А., приватний нотаріус ДМНО Петренко К.В., про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_1 частини нерухомого майна кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 45кв.м., житловою площею 27,3кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Витребувано на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_1 частину нерухомого майна кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 45кв.м., житловою площею 27,3кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

ОСОБА_3 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 1993 року, належала квартира АДРЕСА_1 .

17 березня 2009 року ОСОБА_9 склав заповіт на користь ОСОБА_3 , згідно якого заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і те, що буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №2-1809/10 від 22 грудня 2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; земельні ділянки, розташовані на території Мар`ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області; грошові кошти та частину кв. АДРЕСА_1 .

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/18473/17 від 14 серпня 2018 року ОСОБА_3 було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Водолазької Н.В. ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кв. АДРЕСА_1 , з тих підстав, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_9 це майно йому не належало, а тому і не входить до складу спадщини.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 листопада 2018 року право власності на кв. АДРЕСА_1 переходило наступним шляхом:

- 25 грудня 2014 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О., запис про право власності №8255171, та припинено 18 липня 2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В.;

- 18 липня 2015 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В., запис про право власності №10463508, та припинено 27 серпня 2015 року на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Іщенко Н.В.;

- 27 серпня 2015 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іщенко Н.Д., запис про право власності №10942885, та припинено 11 вересня 2015 року на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А.;

- 11 вересня 2015 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., запис про право власності №11139330, та припинено 23 грудня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Петренко К.В.;

- 23 грудня 2016 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В., запис про право власності №18256508.

Згідно копії ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/2272/18 від 16 лютого 2018 року, ОСОБА_4 особа, якою було зареєстровано право власності на спірну квартиру 25 грудня 2014 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, звільнений від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито.

Водночас, в ухвалі суду зазначено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням період часу та місці отримав від невстановленої органом досудового розслідування особи акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, який складений 06 лютого 2014 року, в якому знаходилися підроблені підписи державного виконавця ВДВС ДРУЮ Моцак О.В. та начальника ДВС ДРУЮ Лисенко Д.Б., оскільки вказані підписи є необхідним реквізитом документа. Після чого, 25 грудня 2014 року близько 21 год. 15 хв. ОСОБА_4 , маючи прямий умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, який надає право на придбання та реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 , і реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , під час вчинення нотаріальних дій, діючи умисно на користь невстановленої особи, з корисливих мотивів, для оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна кв. АДРЕСА_1 , пред`явив підроблений документ, а саме акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, складений 06 лютого 2014 року та підписаний державним виконавцем ВДВС ДРУЮ Моцак О.В., а також затверджений 06 лютого 2014 року начальником ДВС ДРУЮ Лисенко Д.Б., таким чином використавши його, набув право власності на об`єкт нерухомого майна кв. АДРЕСА_1 , на користь невстановленої особи. ОСОБА_4 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиросердно розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами вірно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому, з огляду на встановлені у ході судового розгляду обставини справи, вважав за можливе задовольнити позовні вимоги і витребувати від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 частину кв. АДРЕСА_1 , а також на користь ОСОБА_3 частини вказаної квартири, загальною площею 45кв.м., житловою площею 27,3кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Так, в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі за №6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції установлено, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №2-1809/10 від 22 грудня 2010 року ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_8 , в тому числі на частину кв. АДРЕСА_1 та за нею визнано право власності на цю частку квартири. При цьому, як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_2 не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на це майно.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановленому законом порядку звернувся до Першої ДДНК із заявою про прийняття спадщини, проте отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на момент смерті майно не належало спадкодавцю ОСОБА_9 .

Також районним судом установлено, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_9 ані за законом, ані за заповітом, немає, що у свою чергу підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/18473/17 від 14 серпня 2018 року.

Тобто, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач ОСОБА_3 з часу її відкриття набув речові права на успадковану частку квартири право володіння та користування нею і, відповідно, право на захист цих прав, шляхом звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами вірно обраний спосіб захисту права щляхом витребування нерухомого майна у його володільця (особи, за якою зареєстровано право власності), адже набуття такого права відбулося без наявності правових підстав (вибуло з володіння власника за відсутності його волі).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що оскільки не було визнано недійсним перший правочин, який став підставою вибуття з володіння майна у попереднього власника, тому відсутні підстави для витребування спірної квартири.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст.388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України).

Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч.1-3 ст.388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування положень ст.ст. 387 і 388 ЦК України, тобто, є неефективними.

Власник з дотриманням положень ст.ст.387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №463/3724/18 (провадження №61-4970св21), від 24 листопада 2021 року у справі №761/11593/13-ц (провадження №61-13689св20).

Таким чином, враховуючи обставини, які були встановлені ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року по справі №200/2272/18, а саме, що ОСОБА_4 , не будучи власником майна, вчинив кримінальне правопорушення, в результаті якого кв. АДРЕСА_1 була відчужена і частина квартири вибула з власності ОСОБА_2 та частини квартири вибула з власності ОСОБА_9 поза їх волею, суд першої інстанції мотивовано вважав обґрунтованими вимоги позивачів щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що хоча й всі власники квартири після ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , були добросовісними набувачами спірного майна, проте враховуючи, що квартира вибула з власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 поза їх волею, то належним способом захисту їх прав є пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна у добросовісного набувача саме до ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу та надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова