Справа № 346/3216/21
Провадження № 22-ц/4808/125/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.В.

розглянувши у по порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвоката Тузової Владислави Олександрівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов"язання відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ КБ "Приват Банк" про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов"язання відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

14.02.2022 року представником позивача адвокатом Данильцем Р.М. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він зазначає, що оскільки відповідач при поданні відзиву на позовну заяву надав докази про виконання ним зобов`язань 20.05.2021 року, то розмір 3% річних слід рахувати за період з 12.07.2018 року по 20.05.2021 року (1 044 дні). Отже, розмір 3% річних за цей період за депозитним вкладом від 24.12.2012 року повинен становити 548,31 доларів США, а розмір вищевказаної пені за період з 12.07.2020 року по 21.05.2021 року 313 днів) - 200 000 грн. Розмір 3% річних за цей період за депозитним вкладом від 14.03.2013 року повинен становити 609,24 доларів США, а розмір вказаної пені за період з 12.07.2020 року по 21.05.2021 року 313 днів) - 250 000 грн.

Позовна заява мотивовано тим, що 24.12.2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу №SAMDN7539 «Мультивалютний на 12 місяців», відповідно до якого позивач розмістив у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» (Автономна Республіка Крим) тимчасово вільні грошові кошти в іноземній валюті, особовий депозитний рахунок № НОМЕР_1 , з виплатою відсотків в кінці терміну по ставці 10% річних на строк по 24.12.2013 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання цього договору позивачем внесено грошові кошти в сумі 6390,00 доларів США на вказаний депозитний рахунок, що підтверджується відповідною квитанцією. Крім того, згідно з договором банківського вкладу №SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців», укладеним між тими ж сторонами 14.03.2013 року, особовий депозитний рахунок № НОМЕР_2 , із щомісячною виплатою відсотків по ставці 9,75% річних на строк по 14.03.2014 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же строк. В день підписання цього договору позивачем внесено грошові кошти в сумі 7100,00 доларів США на депозитний рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією №10 від 14.03.2013 р. Оскільки вказаний Банк не виконував своїх зобов`язань по поверненню вказаних вкладів після настання строків для їх повернення, то позивач звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області та з відповідним позовом про захист прав споживачів, за наслідками вирішення якого 17.07.2018 року цим судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.10.2018 року вказане рішення залишено без змін. Однак, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.06.2020 року скасовано вказану постанову Івано-Франківського апеляційного суду та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За наслідками нового розгляду Івано-Франківським апеляційним судом 22.09.2020 року прийнято постанову, якою зазначене рішення суду першої інстанції від 17.07.2018 року скасовано в частині стягнення відсотків та 3% річних за вказаними депозитними вкладами та вирішено:

- стягнути з відповідача на користь позивача 639 доларів США суми банківського вкладу за депозитним договором від 24.12.2012 року за період з 24.12.2012 р. по 24.12.2014 р. за депозитною ставкою 10 % річних;

- стягнути з відповідача на користь позивача 692, 25 доларів США суми банківського вкладу за депозитним договором від 14.03.2013 року за період з 14.03.2013 р. по 14.03.2015 р. за депозитною ставкою 9,75 % річних;

- стягнути з відповідача на користь позивача 693,80 доларів США як 3% річних від суми банківського вкладу за депозитним договором від 24.12.2012 року за період з 25.12.2012 р. по 07.08.2017 р.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 724,20 доларів США як 3% річних від суми банківського вкладу за депозитним договором від 14.03.2013 року за період з 15.03.2013 р. по 07.08.2017 р.;

- виключити з резолютивної частини рішення суду від 17.07.2018 року речення про стягнення з відповідача на користь позивача 202 579,39 грн. як еквівалент 7 100 доларів США суми вкладу за депозитним вкладом від 24.12.2012 року;

-виключено з резолютивної частини рішення суду від 17.07.2018 року речення про стягнення з відповідача на користь позивача 223 674, 16 грн. як еквівалент 8350, 67 грн. доларів США суми вкладу за депозитним вкладом від 14.03.2013 року.

-в іншій частині рішення від 17.07.2018 року залишено без змін.

Позивач також у позовній заяві зазначив, що 03.06.2021 року вказані судові рішення відповідач виконав лише у червні 2021 року. Так, 03.06.2021 року позивачу повернуто депозит в розмірі 6 390 доларів США, а 07.06.2021 року - депозит в розмірі 7 100 доларів США.

Тому вважає, що оскільки відповідач з 08.08.2017 року по 03.06.2021 року (що складає 1395 днів) не виконував зобов`язань щодо повернення депозитного вкладу, внесеного 24.12.2012 року, то він має право вимагати від відповідача стягнення за цей період штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України, в розмірі 3 % річних, що становить 732, 66 доларів США.

Розмір таких санкцій за депозитним вкладом від 14.03.2013 року позивач визначив як 816,40 доларів США за період з 08.08.2017 року до 07.06.2021 року (1 399 днів). Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що в зв`язку зі значним зволіканням відповідача у поверненні позивачу вказаних депозитних вкладів, останній має право на стягнення з відповідача передбаченої ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені в розмірі 3 % від безпідставно утримуваних банком з 14.11.2015 року (день пред`явлення досудової претензії відповідачу) по 07.06.2021 року розмірів депозитних вкладів, за кожен день прострочення виконання вказаних зобов`язань. Враховуючи визначений законом однорічний строк позовної давності для таких вимог, розрахунок такої пені позивачем здійснено за 365 днів та визначено, що її розмір за депозитним вкладом від 24.12.2012 р. повинен становити 69 970 доларів США, а за депозитним вкладом від 14.03.2013 р. - 77 745 доларів США.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (код ЄДРПОУ - 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 4 038 (чотири тисячі тридцять вісім) гривень 27 копійок 3% річних від суми депозитного вкладу № SAMDN39840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, за період з 22.09.2020 року по 21.05.2021 року.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (код ЄДРПОУ - 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 4 472,71 (чотири тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 71 копійку 3% річних від суми депозитного вкладу № № SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р., нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, за період з 22.09.2020 року по 21.05.2021 року .

В решті позовних вимог відмовлено в зв`язку з їх безпідставністю.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (код ЄДРПОУ - 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь держави 2 270 гривень судового збору на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвокат Тузова В.О.подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. На думку апелянта, оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не навів жодного аргументу та не надав жодної оцінки в мотивувальній частині рішення щодо обставин переведення грошових коштів позивача, які обліковувалися за договорами № SAMDN7539 «Мультивалютний на 12 місяців» та № SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців», на рахунки ТОВ- ФК Фінілон, що свідчить про безпідставність заявлених вимог саме до AT КБ ПривитБанк. Кожна сторона зобов`язана у процесуальній формі довести свою правоту та з допомогою доказів переконати суд в обґрунтування своїх вимог. Відповідач надав під час розгляду справи у суді першої інстанції документи з підтвердження факту перерахування коштів позивача на рахунки Фінансової компанії «Фінілон» за договором про переведення боргу від 17.11.2014 року. Розглядаючи справи за позовами кримських Кредиторів (вкладників та власників банківських рахунків) до AT КБ ПриватБанк про стягнення коштів за договорами банківських вкладів та договорами банківського обслуговування, деякі суди самостійно (за власного ініціативою та без вимоги позивачів про це) надавали оцінку Договору про переведення боргу від 17.11.2014, на підставі якого грошові кошти відповідних кримських Кредиторів були переведені на рахунки Нового боржника - ТОВ ФК Фінілон, в розрізі визначення правового статусу такого договору та з явним грубим порушенням матеріального права. Разом з тим, вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у даній справі та за договірними зобов`язаннями перед позивачем повинен відповідати новий боржник ТОВ «ФК «Фініліон».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що днем набрання вищевказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій законної сили є саме 22.09.2020 року і саме з цього дня у відповідача виник обов`язок виконувати ці судові рішення. З наведеного також випливає логічний висновок, що в період з 22.09.2020 року до 21.05.2021 року відповідача слід вважати таким, який прострочував виконання зобов`язань, визначених вказаними судовими рішеннями.Відповідальність щодо невиконання грошових зобов`язань передбачена, зокрема, положеннями ч.2 ст.625 ЦК України у виді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, на підставі ст.625 ЦК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних від виплачених 21.05.2021 року розмірів депозитних вкладів. Оскільки ці вклади виплачені у національній валюті України, то і 3% річних слід стягнути саме у гривнях.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.07.2018 року (справа №346/3641/17) вирішено стягнути з відповідача на користь позивача:

- 7 726, 14 доларів США суми банківського вкладу за вищевказаним договором від 24.12.2012 року, що було еквівалентно 202 579,39 грн., та 8 782, 65 грн. як 3% річних від вказаної суми вкладу;

-8 530, 67 доларів США суми банківського вкладу за вищевказаним договором від 14.03.2013 року, що було еквівалентно 223 674, 16 грн., та 9 611, 20 грн. як 3% річних від вказаної суми вкладу (а.с.15-32).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.10.2018 року вказане рішення залишено без змін, в зв`язку з чим (на думку позивача) воно набрало законної сили 29.10.2018 року (а.с.34-43).

Однак, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.06.2020 року скасовано вказану постанову Івано-Франківського апеляційного суду та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.44-56).

За наслідками нового розгляду Івано-Франківським апеляційним судом 22.09.2020 року прийнято постанову, якою зазначене рішення суду першої інстанції від 17.07.2018 року скасовано в частині стягнення відсотків та 3% річних за вказаними депозитними вкладами та вирішено:

- стягнути з відповідача на користь позивача 639 доларів США суми банківського вкладу за депозитним договором від 24.12.2012 року за період з 24.12.2012 р. по 24.12.2014 р. за депозитною ставкою 10 % річних;

- стягнути з відповідача на користь позивача 692, 25 доларів США суми банківського вкладу за депозитним договором від 14.03.2013 року за період з 14.03.2013 р. по 14.03.2015 р. за депозитною ставкою 9,75 % річних;

- стягнути з відповідача на користь позивача 693,80 доларів США як 3% річних від суми банківського вкладу за депозитним договором від 24.12.2012 року за період з 25.12.2012 р. по 07.08.2017 р.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 724,20 доларів США як 3% річних від суми банківського вкладу за депозитним договором від 14.03.2013 року за період з 15.03.2013 р. по 07.08.2017 р.;

- виключити з резолютивної частини рішення суду від 17.07.2018 року речення про стягнення з відповідача на користь позивача 202 579,39 грн. як еквівалент 7 100 доларів США суми вкладу за депозитним вкладом від 24.12.2012 року;

-виключено з резолютивної частини рішення суду від 17.07.2018 року речення про стягнення з відповідача на користь позивача 223 674, 16 грн. як еквівалент 8350, 67 грн. доларів США суми вкладу за депозитним вкладом від 14.03.2013 року.

-в іншій частині рішення від 17.07.2018 року залишено без змін (а.с.57-65).

Як вказано представником позивача у вищевказаній заяві про зменшення позовних вимог від 14.02.2022 року (а.с.133), присуджені розміри зазначених депозитних вкладів повернуто позивачу 21.05.2021 року, що також стверджується даними виписки по рахунку за період 21.05.2021 року, згідно з якими того дня відповідачем виплачено позивачу вклади в розмірах 226 741, 86 грн. та 204 717, 66 грн. (а.с.90).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

У справі № 359/8114/17 Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року, зазначив, що цілком законним є стягнення з банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів, оскільки відмова банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у даній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність та відповідність принципу співмірності стягнення пені у розмірі утримуваних банком коштів належних позивачу.

У справі № 757/70995/17-ц (провадження № 61-20253св19), Верховний Суд (постанова від 20 грудня 2019 року) Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з наведеного, суд застосовує для обчислення суми індексації грошового боргу та процентів положення статті 625 та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі ст.625 ЦК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних від виплачених 21.05.2021 року розмірів депозитних вкладів. Оскільки ці вклади виплачені у національній валюті України, то і 3% річних слід стягнути саме у гривнях. Період з 22.09.2020 року до 21.05.2021 року налічує 240 днів. Отже, розмір 3% річних від виплаченого депозитного вкладу в розмірі 226 741, 86 грн. вираховується за формулою: «226 714,86 х 3 х 240/365/100» та складає 4 472, 72 грн. Розмір 3% річних від виплаченого іншого депозитного вкладу вираховується за такою формулою: «204 717 ,66 х 3 х 240/365/100» та складає 4 038, 27 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що ураховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача сум грошових вкладів за договорами, 3 % річних, що передбачені статтею 625 ЦК України є законні та обґрунтовані, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Судом першої інстанції наведено детальний розрахунок заборгованості, який не спростовано банком під час апеляційного перегляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у даній справі та за договірними зобов`язаннями перед позивачем повинен відповідати новий боржник ТОВ «Фінілон», не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, третя особа, яка має намір стати боржником.

Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.

У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договоруз урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредиторау зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з вищевикладеного та з огляду на те, що договір банківського вкладу між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений у письмовій формі, містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не надавав згоду на заміну боржника ПАТ КБ "ПриватБанк" на ТОВ "ФК "Фінілон", у зв`язку із чим безпідставні доводи банку про те, що відповідач не є стороною за договорами банківського вкладу.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого виступає АТ КБ "ПриватБанк", то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ "ПриватБанк" як юридична особа.

Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє юридичну особу - відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Подібні висновки щодо правовідносин переводу боргу з АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "ФК "Фінілон" викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17, від 01 червня 2022 року у справі № 757/38720/14.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Тузової Владислави Олександрівни залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта