02.02.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі :
головуючого - судді Лєдньова Д.М.
при секретарі Заріцькому О.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-
Позивач звернувся в суд із позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, зазначив, що він працював у Житомирському військовому інституті в період часу з 2003 року до моменту звільнення 11.10.2022 року.
Протягом відповідно періоду у зв`язку з кадровими та реорганізаційними змінами працівники інституту, у тому числі позивач, неодноразово звільнялись та повторно приймались на посади в реорганізовані структури.
Аналогічний прийом на роботу відносно позивача відбувся із видачею наказу від 05.01.2017 року з призначенням на викладацьку посаду на тій же кафедрі.
Сторона звертає увагу, що хоча посада і є військовою, закон дозволяє займати їх цивільному.
11.10.2022 року позивача звільнено з посади з формулюванням по закінченню строку трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.
Позивач зауважує, що письмовий трудовий договір так і не був укладений, а характер правовідносин убачає здійснення організованого прийому на роботу, що відповідно ст. 24 КЗпП України має наслідком обов`язкове письмове укладення договору.
Крім наведеного, в порушення вимог ст. 23 КЗпП України відповідачем не доводилась до працівників, які працюють за строковим трудовим договором, інформація про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору.
Так, зокрема, в березні 2022 року громадянина ОСОБА_2 , з числа мобілізованих, призначено на викладацьку посаду відповідної кафедри, при цьому у вересні 2022 року вказана особа подала заяву на заміщення посади позивача.
ОСОБА_1 звертає увагу, що нагальної потреби на заміщення його посади вже працевлаштованим ОСОБА_2 не було, крім того, при звільнення не враховано більший досвід та якість роботи позивача.
Сторона звертає увагу на допущених порушеннях та просить скасувати наказ начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 365 від 11.10.2022 року, поновити на роботі в Житомирському військовому інституті з дати звільнення на посаді доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інституту, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
Ухвалою суду від 19.12.2022 року по справі відкрите спрощене позовне провадження.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що трудовий договір між позивачем та військовим інститутом міг мати виключно строковий характер, оскільки був укладений відповідно до ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядку заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), затвердженого Наказом Міністерства оборони України 29.05.2017 № 292.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан. На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» Наказом начальника військового інституту від 24.02.2022 року № 41 Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова переведено на організацію і штат воєнного часу.
При цьому заміщена позивачем посада згідно штату має штатно-посадову категорію (ШПК) «підполковник» та віднесена до військових посад.
Оскільки відповідна посада могла заміщатись цивільною особою лише у мирний час, відповідно до наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 896 полковника ОСОБА_2 , викладача кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки, призначено на вищу посаду у порядку просування по службі з шпк «майор» на «підполковник».
Відповідач посилається на відповідні обставини та просить відмовити у задоволені позову.
В судовому засіданні учасники підтримали викладені у письмових заявах вимоги та заперечення.
Судом встановлено наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 працював, з періодичними перервами за проміжком часу, в Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова на підставі строкових трудових договорів, зокрема у період до 31.08.2015 року на підставі контрактів, переукладених та продовжених до відповідної дати, а в подальшому на підставі строкових трудових договорів (не контрактної форми).
Досліджені записи в трудовій книжці позивача вказують, що 20.10.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду доцента кафедри електроніки, тимчасово, до проведення конкурсу; згідно запису від 31.12.2015 року позивач звільнений із займаною посади із закінченням строк трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України; 06.01.2016 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідної лабораторії (розробки та впровадження тактики бойового застосування роботизованих систем) науково-дослідного відділу роботизованих систем наукового центру (військова старший науковий співробітник науково дослідної лабораторії (розробки та впровадження тактики бойового застосування роботизованих систем) науково-дослідного відділу роботизованих систем наукового центру, до заміщення посади військовослужбовцем, тимчасово до проведення конкурсу; відповідно до запису від 04.11.2016 року позивач переведений на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки; 05.01.2017 року призначений на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки за результатами конкурсу, до заміщення посади військовослужбовцем за строковим трудовим договором; на підставі наказу № 365 від 11.10.2022 року позивача звільнено з посади доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки по закінченню строку трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 23 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача та вирішення спору судом, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
За змістом ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наслідком оцінки наданих сторонами доказів, досліджених як окремо, так і в їх взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.
Так, відповідно до Наказу начальника Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова № 5 від 05.01.2017 року за результатом конкурсного відбору призначено на посаду за строковим трудовим договором до заміщення посади військовослужбовцем з 05.01.2017 року ОСОБА_1 ; відповідні записи, як зазначалось вище, містяться у трудовій книжці від 06.01.2017 року.
Суду не надано доказів на підтвердження можливості виникнення об`єктивних та, за особливістю сприйняттям позивачем - суб`єктивних умов для тлумачення виниклих трудових відносин як безстрокових.
Позивач був обізнаний про укладення договору із строком дії до заміщення посади військовослужбовцем, що фактично не заперечувалось в судовому засіданні учасником.
Не є підтвердженим факт організованого прийому працівників на роботу, оскільки відповідний термін розуміється як залучення працівників для виконання постійної або сезонної роботи на підприємствах, розташованих за межами їх постійного місця проживання.
У своїй постанові від 25 жовтня 2021 року по справі N 607/3393/18 Верховний Суд зазначив, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.
Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.
Суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» окремі військові посади в мирний час можуть заміщатися (на умовах строкового трудового договору) цивільними особами в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Порядок заміщення військових посад цивільними особами в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України встановлюється їх керівниками.
Згідно з п.2 Порядку заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), затвердженого Наказом Міністерства оборони України 29.05.2017 № 292, у Збройних Силах України в мирний час можуть заміщатися цивільними особами окремі військові посади, що включені у Тимчасовий перелік військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору) (далі - Тимчасовий перелік), у тому числі посади, укомплектовані військовослужбовцями-жінками, на період їх відпусток у зв`язку з вагітністю та пологами, а також посади, укомплектовані військовослужбовцями на період їх відпусток по догляду за дитиною.
Відповідно до Тимчасового переліку для науково-дослідних установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України за усіма військово-обліковими спеціальностями можливо заміщення цивільними особами посади доцента.
Указом Президента України від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан.
Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова переведено на організацію і штат воєнного часу, що не заперечується учасниками.
Відповідно до Наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.10.2022 року № 896 (по особовому складу) полковника ОСОБА_2 , викладача кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки, призначено на вищу посаду - доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки (у порядку просування по службі) з шпк «майор» на «підполковник»).
З наведеного слідує виникнення умов завершення строку дії трудового договору, а саме, як укладеного до настання певної події.
Не повідомлення на час звільнення позивача про вакансії, що відповідають його кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, не може бути підставою визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення позивача на роботі, що виконувалась у певний строк.
Крім того, на час вирішення спору відповідна посада не передбачає заміщення цивільною особою.
З огляду на вищевикладене, оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, суд дійшов висновку, що право позивача на працю не порушено, правові підстави для поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-
Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 03.02.2023 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов