Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - Данко В.Й.,
секретаря судового засідання - Бокотей А.М.,
При цьому наведену суму вартості юридичних послуг відповідач повинна сплатити протягом трьох місяців після набрання рішенням суду по суті спору законної сили.
Звертає увагу на те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджується документально.
У судове засідання ОСОБА_2 та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представника відповідача надійшла заява про розгляд щодо ухвалення додаткового рішення без відповідача та її представника.
У судове засідання решта учасників процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.
За правилами частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду.
Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення суду, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу, суд встановив таке.
-усунути відповідача від права на спадкування у зв`язку із відкриттям спадщини після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Рішенням суду від 11.01.2023 по вказаній справи зазначені позовні вимоги залишено без задоволення.

Також суд з`ясував, що 15.10.2021 між ОСОБА_2 та адвокатом Шевченко Наталією Павлівною укладено договір б/н про надання правової допомоги в цивільній справі №308/12737/21 (далі Договір).

Відповідно до пункту 3.1. Договору сторони погодили, що вартість послуг правової допомоги в суді першої інстанції становить 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

У пункті 3.2 Договору сторони погодили, що Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар протягом трьох місяців після набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Згідно з пунктом 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг та порядок оплати в суді апеляційної та касаційної інстанції здійснюватиметься шляхом підписання додаткової угоди.

Згідно з пунктом 3.5 Договору, сторони погодили, що завершення усіх необхідних дій оформлюється актом прийому-передачі послуг, що має бути підписаний сторонами та скріплений печатками (у разі наявності).

Відповідачем долучено акт прийому-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 15.10.2021 з описом робіт, виконаних адвокатом Шевченко Н.П., по справі №308/12737/21 від 14.01.2023.

Зі змісту акту вбачається, що надані адвокатом Шевченко Н.П. послуги правової допомоги клієнту в суді першої інстанції по справі №308/12737/21 включають в себе:

-зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції;

-вивчення та правовий аналіз доказів по справі;

-вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах,

-підготовка відзиву на позовну заяву,

-підготовка клопотань про долучення доказів,

-підготовка клопотання про виклик свідків,

-участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції,

-підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пункту 2 акту приймання-передачі послуг від 14.01.2023 розмір винагороди адвоката по справі в суді першої інстанції становить 15000 грн.

У досліджуваному акті зазначено про те, що підписанням акту сторони підтверджують факт надання адвокатом перелічених вище послуг правової допомоги в суді першої інстанції.

Відповідач, виходячи з наявності підстав для ухвалення додаткового судового рішення, звернулася до суду з відповідною заявою б/н від 16.01.2023 шляхом її надсилання засобами поштового зв`язку.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для ухвалення додаткового рішення, суд виходив із такого.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Водночас суд зауважує, що норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд, визначаючи суми відшкодування, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За правилами частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року по справі № 922/1163/18).

Слід зауважити про те, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення в разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Суд наголошує на тому, що для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

У випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару оцінку співмірності витрат на професійну правничу допомогу слід надавати з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У вимірі обставин справи суд вказує на те, що розглянутий судом спір виник із правовідносин спадкування. Правова регламентація спірних правовідносин є чіткою, національне законодавство у відповідній частині труднощів для розуміння не викликає.

Суд зауважує, що у розглянутій справі спір зводився до питання факту, а не до питання права.

Кількість процесуальних документів, підготовлених представником відповідача, була незначною та не вимагала від адвоката витрат надмірних зусиль для їх підготовки.

Також слід звернути увагу, що в акті приймання наданих послуг зазначено, що адвокатом здійснено аналіз судової практики в подібних спорах. Між тим, у відзиві адвокатом наведено лише 2 посилання на постанови суду касаційної інстанції.

Доцільно зауважити, що судова практика у справах про за позовами про усунення від права на спадкування характеризується сталістю, змін правових позицій у подібних правових конфліктах не вбачається. Вказані обставини вочевидь спрощують пошук релевантного судового рішення.

Також, на переконання суду, варто звернути увагу на те, що неможливість більш швидкого розгляду справи зумовлена об`єктивними причинами, а саме неодноразовою неявкою позивача та його представника, а також тривалістю апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням ухвали суду першої інстанції від 20.07.2022 про залишення позовної заяви без розгляду.

У цьому аспекті суд вказує про те, що строк розгляду справи не обумовлений складністю спірних матеріальних правовідносин.

Не залишається поза увагою суду, що адвокат Шевченко Н.П. брала участь у судових засіданнях лише 20.07.2022 та 11.01.2023.

Таким чином, заявлені до відшкодування 15000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи.

Відтак з огляду на незначну складність справи суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, повинен становити 2000 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на користь відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

На підстави викладеного та керуючись ст.ст.133, 137, 141, 246, 258-260, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

У задоволенні решти заяви відмовити повністю.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя В.Й. Данко