КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/211/22 Головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
Провадження № 22-ц/824/42/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 серпня 2022 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк») звернулося до суду з позовом до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Васильківський МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ)), в якому просило зобов`язати відповідача вилучити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (арешт) за реєстраційним номером 20698727, який внесений 14 січня 2014 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковою І.О. на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0010, що був зареєстрований на підставі постанови ВДВС Васильківського МРУЮ Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому проваджені № 41028144 від 26 грудня 2013 року; стягнути з відповідача на йог користь судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні ВДВС Васильківського МРУЮ Київської області знаходилося виконавче провадження № 41028144 щодо виконання виконавчого листа № 2-5508 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк», найменування якого змінено на ПАТ «МТБ Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 2 725 633,46 грн. В межах цього виконавчого провадження 26 грудня 2013 року старшим державним виконавцем Єщенко Ю.І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і накладено арешт, в тому числі на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0010, що належала ОСОБА_1 та перебувала в іпотеці банку. 31 травня 2016 року на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відповідний виконавчий лист було повернуто банку, проте арешт з майна знятий не був.

В подальшому у межах виконавчого провадження № 52456007 вищевказану земельну ділянку передано іпотекодержателю за початковою ціною прилюдних торгів, які не відбулися, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою І.О. видано ПАТ «Марфін Банк» свідоцтво про право власності від 31 травня 2017 року за реєстровим № 516. Факт набуття права власності банком на земельну ділянку також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88548145 від 31 травня 2017 року.

Однак, з отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність запису про обтяження (арешт) № 20698727 спірної земельної ділянки, який внесений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковою І.О., а точніше перенесений до нового державного реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника № 41028144, виданої 26 грудня 2013 року ВДВС Васильківського МРУЮ Київської області.Позивач звертався до відповідача із заявою про зняття арешту у виконавчому провадженні № 41028144 із земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, але жодної відповіді не отримав. Банк має намір реалізувати зазначену земельну ділянку, проте наявність запису про обтяження № 20698727, що зареєстрований 14 січня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця від 26 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № 41028144 унеможливлює заплановане відчуження.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 9 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк пред`явив позов про зняття арешту з майна до неналежного відповідача, оскільки відповідачами у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, тоді як відповідний орган державної виконавчої служби може бути залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. З огляду на те, що під час розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, зазначене в силу диспозитивності цивільного судочинства є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - Землянську Ю.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у даному випадку саме Васильківським МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) порушуються права ПАТ «МТБ Банк», адже наявність арешту, що не скасований відповідачем у межах завершеного виконавчого провадження № 41028144, перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм власним майном. Позивач у встановлений законом спосіб набув права власності на земельну ділянку, однак її арешт в іншому виконавчому провадженні, де боржником був іпотекодавець, є таким, що не стосується боргових чи інших зобов`язань нового власника земельної ділянки та безпідставно обтяжує його нерухоме майно. У разі звернення стягнення на відповідне майно та передачу його стягувачу у власність підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні, а незняття арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, тому порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з майна боржника. При цьому після закриття виконавчого провадження № 41028144 ОСОБА_1 втратила статус боржника, а ПАТ «МТБ Банк»є особою, в інтересах якої було накладено арешт на майно, а також особою, якій передано арештоване майно, тобто ані боржник, ані банк бути відповідачами у даній справі не можуть. Тобто, слід відрізняти особу, яка мала статус боржника у виконавчому провадженні, від особи, відмінної від боржника, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні. Такій особі необхідно звертатись до суду з позовною заявою про визнання права власності та зняття арешту з майна.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про придбання (передачу) нерухомого майна з прилюдних торгіввід 31 травня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою І.О. за реєстровим номером № 516 (а.с. 7), ПАТ «Марфін Банк», найменування якого змінено на ПАТ «МТБ Банк» (а.с. 14), 31 травня 2017 рокузареєструвало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0010, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88548145 від 31 травня 2017 року (а.с. 8)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274086586 від 9 вересня 2021 року, у реєстрі наявний запис про обтяження (арешт) № 20698727 нерухомого майна - спірної земельної ділянки, внесений 14 січня 2014 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобковою І.О. на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Васильківського МРУЮ Київської області Єщенко Ю.І. від 26 грудня 2013 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028144 (а.с. 9, 10).

28 вересня 2021 року ПАТ «МТБ Банк» направило засобами поштового зв`язку до Васильківського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про зняття арешту із земельної ділянки у виконавчому провадженні № 41028144, в якій вказувало, що у межах цього виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-5508 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк», найменування якого змінено на ПАТ «МТБ Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 2 725 633,46 грн, 26 грудня 2013 року старшим державним виконавцем Єщенко Ю.І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою, зокрема, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0010. 31 травня 2016 року на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відповідний виконавчий лист було повернуто банку, проте арешт з майна знятий не був у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документу стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби (а.с. 11, 12).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Звертаючись до суду з позовом до Васильківського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про скасування арешту майна, ПАТ «МТБ Банк» посилалося на те, що його права як власника порушені накладенням на спірну земельну ділянку арешту у виконавчому провадженні, що позбавляє його можливості реалізувати заплановане відчуження зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV вредакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника(далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Подібний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19), в якій Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).

Тож для суду під час визначення меж судового розгляду є визначальними виключно фактичні підстави позову, наведені у поданій позивачем позовній заяві. На противагу фактичним підставам позову суд у його процесуальній діяльності не обмежують визначені позивачем правові підстави позову, оскільки саме правовою кваліфікацією обставин справи не обмежений суд під час вирішення спору.

Як встановлено з даних що містять матеріали справи, оспорюваний арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0010, був накладений постановою державного виконавця Васильківського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 26 грудня 2013 року у рамках виконавчого провадження № 41028144, в якому ПАТ «МТБ Банк» є стягувачем, а ОСОБА_1 - боржником.

За змістом поданої позовної заяви, між сторонами, а саме між ПАТ «МТБ Банк» та визначеним ним відповідачем - Васильківським МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) немає спору про право власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт, а його скасування позивач пов`язує виключно з тим, що під час повернення виконавчого документу стягувачу обтяження з майна у вигляді арешту знято не було і в подальшому орган державної виконавчої служби заяву стягувача про зняття арешту із земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, у виконавчому провадженні № 41028144 не розглянув, арешт не скасував, чим допустив протиправну бездіяльність та порушення його прав і свобод.

Колегія суддів відзначає, що якщо заявник є стороною виконавчого провадження, в якому було накладено арешт, він має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Оскільки ПАТ «МТБ Банк» у виконавчому провадженні № 41028144 є стягувачем та має відповідні права сторони у виконавчому провадженні, зокрема, право подати державному виконавцю відповідну заяву про зняття арешту з майна, а в разі відмови у її задоволенні оскаржити рішення, дії або бездіяльність виконавця.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 січня 2023 року у справі № 336/6130/20 (провадження № 61-6231св22).

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Отже, установивши, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження стороною виконавчого провадження дій (бездіяльності) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 1 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20, від 2 листопада 2022 року у справі № 203/1904/21 і підстав відступити від зазначених висновків не вбачається.

Таким чином, вирішуючи позов ПАТ «МТБ Банк» до Васильківського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про скасування арешту майна, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст пред`явлених вимог і характер спірних правовідносин, помилково розглянувши по суті позовну заяву про зняття арешту, накладеного у рамках виконавчого провадження, у якому позивач є (був) стягувачем.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду про відмову у задоволенні позову про скасування арешту майна підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки ці вимоги мають розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не бере, оскільки місцевий суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядати спір по суті.

Водночас колегія суддів зауважує, що стягувач як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, який накладений державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи і апеляційна скарга не містять.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 256, 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 9 серпня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна закрити.

Роз`яснити публічному акціонерному товариству «МТБ Банк» право на звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко