Справа № 538/1648/22
Провадження № 2/538/42/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Дугніст А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстровані, але не проживають з квітня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Місце проживання їх на даний час невідоме. Спільного господарства та спільного бюджету не ведуть. Місце реєстрації не є місцем проживання відповідачів з квітня 2020 року. На даний час вона не має можливості повною мірою розпоряджатися своїм майном. Крім того, є необхідність оформлення субсидії, так як оплачувати комунальні послуги в повному обсязі проблематично, а дохід сім`ї береться в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Вона як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує її житлові права відповідно до ст. 383 ЦК України.

Ухвалою суду від 29.11.2022р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.01.2023 р. підготовче провадження у вказаній справі було закрито, і справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик до суду та допит свідків.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили обставини, викладені в ньому.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відзиву не подавали, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з їх обов`язковою участю не надавали.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.08.2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 05.09.2011 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 6, 7).

Відповідно до довідки Пісківського старостинського округу виконавчого комітету Заводської міської ради № 717 від 14.11.2022р., ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою проживають та зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник домогосподарства, ОСОБА_4 - син, зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не родич, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - не родич (а.с. 8).

Згідно акту обстеження факту проживання за адресою АДРЕСА_1 від 10.11.2022 року вбачається, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який згідно по- господарської книги за 2021 -2025 роки номер об`єкта по господарського обліку 0-0920-1 належить ОСОБА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -власник домогосподарства; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - не родич; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - не родич. Фактом обстеження встановлено за адресою АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квітня місяця 2020 року за вищевказаною адресою не проживають. Місце їх проживання не відомо (а.с.9).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є кумою ОСОБА_1 , її діти проживаютт в с. Піски, тому вона часто бувала і буває в с. Піски, Сірики,які є на її думку ромської національності, проживали будинку ОСОБА_1 до 2020 року. В 2020 році помер ОСОБА_6 , чоловік позивачки, після цього вона їх не бачила, підтвердила, що відповідачі не є родичами позивачки.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що має дачу в с. Піски, позивачка є її знайомою, їй відомо, що вона проживала з чоловіком, який помер в 2020 році. Також в її будинку проживали якісь Сірики, коли ОСОБА_1 була на заробітках в м. Києві. Від час смерті чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у їх будинку вона не бачила .

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 391 ЦК України та ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України), в будинку приватного житлового фонду (ст. 163 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07 лютого 2023 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота