Справа № 357/6779/22
Провадження № 2/357/487/23
У Х В А Л А

18 січня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюк П.О., розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача, про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніни Валеріївни, про визнання об`єктів незавершеного будівництва особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

08.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя одноповерховий садовий будинок з прибудованим навісом для автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину одноповерхового садового будинку з прибудованим навісом для автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати стягнути з відповідача.

19.09.2022, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

19.10.2022 судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніни Валеріївни, про визнання об`єктів незавершеного будівництва особистою приватною власністю, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

12.12.2022 представник відповідача, адвокат Карпенко Віктор Миколайович, подав до суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу, мотивуючи тим, що згідно даних офіційного сайту Судова влада України, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про поділ майна подружжя, у зв?язку з чим, 18.10.2022 на адресу суду було направлено адвокатський запит та листом №65/6370/2022 від 28.10.2022 було надано відповідь з доданими документами, з яких вбачається, що ОСОБА_3 звертався до Білоцерківського міськрайонного суду з аналогічними позовними заявами до ОСОБА_2 двічі, в один і той самий період. 05.08.2022 ОСОБА_1 направив на адресу суду позовну заяву про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка зареєстрована судом 08.08.2022 за №357/6743/22. Відповідно звіту про автоматизований розподіл справ між суддями, визначено суддю Цуранова А.Ю. та вказаним суддею ухвалою суду від 18.08.2022 позов було повернуто. Однак, 08.08.2022 судом знову зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя від 05.08.2022 за №357/6779/22. Відповідно звіту про автоматизований розподіл справ між суддями від 08.08.2022 визначено суддю Бондаренко О.В. На даний час у вказаній справі триває підготовче судове засідання. Тобто, ОСОБА_1 двічі з одних і тих же підстав звертається до суду, з тим самим позовом, провокуючи утворення двох аналогічних судових справ, та визначення суддів щодо розгляду його справи, що свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами. Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення дотримання належної процесуальної поведінки, просив застосувати до ОСОБА_1 , позивача за первісним позовом у справі № 357/67779/22, заходи процесуального примусу та накласти штраф у розмірі 3 (трьох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представник відповідача, адвокат Карпенко Віктор Миколайович, у підготовчому засіданні клопотання про застосування заходів процесуального примусу підтримав у повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 у підготовчому засіданні зазначив, що у п`ятницю 05.08.2022 він звернувся до суду для подання позовної заяви, однак не маючи при цьому усього пакету документів, тому йому було рекомендовано їх зібрати та подати до суду, зокрема засобами поштового зв`язку. Разом з тим, він зробив копію позовної заяви та направив її поштою до суду 05.08.2022, а зателефонувавши до юриста довідався що вчинив некоректно, тому у понеділок 08.08.2022 зібравши усі документи подав позов з додатками безпосередньо до суду. Просив у задоволені клопотання представника відповідача відмовити.

Представник позивача, адвокат Федоренко Володимир Сергійович, у підготовчому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання мотивуючи тим, що позивач 05.08.2022 направив до суду копію позовної заяви без додатків, а 08.08.2022 подав до суду відповідний позов, твердження представника відповідача про паралельність справ не відповідає дійсності, адже копія позовної заяви від 05.05.2022 була повернута судом 18.08.2022 без залишення позову без руху. Факти на які посилається представник відповідача не підтверджені, а позивач є юридично не обізнаною особою, тому так вчинив.

Суд, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи № 357/6779/22 та справи № 357/6743/22, при вирішенні клопотання виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків.

Таким чином передбачено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто, право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Між тим, необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами - цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Тобто, зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих численних позовів розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим нівелюючи основоположні принципи цивільного судочинства. Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

Існують такі критерії для визначення зловживання цивільним процесуальним правом: 1) формальне, удаване або інше недобросовісне використання учасником цивільного процесу передбачених законом цивільних процесуальних прав, завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК (дії всупереч законної мети) 2) умисний характер протиправних дій, вчинений з метою створення юридичних підстав, які перешкоджають ефективному використанню іншими учасниками цивільного процесу своїх прав, здійсненню справедливого судочинства. Правопорушник бажає, або принаймні свідомо допускає настання такого результату; 3) внаслідок прямої заборони у ч. 1 ст. 44 ЦПК протиправного використання цивільних процесуальних прав, за відповідним судовим рішенням такі процесуальні дії правопорушника не спричиняють до позитивних юридичних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи №357/6779/22, 08.08.2022 позивач ОСОБА_1 особисто подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області підписану позовну заяву разом з додатками до неї. Того ж дня, 08.08.2022 о 16:41 год. справу розподілено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та 09.08.2022 передано до провадження судді Бондаренко О.В. 19.09.2022, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи №357/6743/22, 05.08.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області лише з копією позовної заяви до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, 08.08.2022 о 13:29 год. справу розподілено, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та 09.08.2022 передано до провадження судді Цуранова А.Ю. та 18.08.2022 ухвалою судді позов було повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки до суду було подано незасвідчену копію позовної заяви, не додано копії позовної заяви та копій всіх документів, що додаються до неї.

Отже, на момент відкриття провадження у даній справі, в провадженні суду перебувало лише одна справа № 357/6779/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя. Крім того, позивач звернувся до суду у різні дні та різними способами подачі позову (шляхом направлення засобами поштового зв`язку та шляхом особистої подачі позовної заяви), що не може свідчити про подачу численних одночасних позовів, які розподіляється на певного суддю в один день з метою вибору головуючого судді у справі.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду викладеним в ухвалі від 06.09.2018 у справі № 552/2378/17

В матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем декількох позовів, які б привели до маніпуляції автоматизованим розподілом справ, відсутні докази вини, відсутні докази про вчинення позивачем дій, направлених на штучне ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи поведінкою, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для застосування заходів процесуального примусу на підставі ст. 148 ЦПК України, оскільки, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, позов це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів та подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Керуючись ст. 44, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача, про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Антоніни Валеріївни, про визнання об`єктів незавершеного будівництва особистою приватною власністю, відмовити.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. В. Бондаренко