ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/584/23 Справа № 212/6397/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/6397/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Тимофєєва В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, які ухвалені суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 09 серпня 2022 року та повне судове рішення (додаткове рішення) складено 25 серпня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», треті особи Первинна профспілкова організація акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», Дніпропетровська обласна організація профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 07 липня 1995 року працювала на підприємстві відповідача на посадах бухгалтера, провідного бухгалтера, керівника групи по розрахунках з дебіторами. На останній посаді керівника групи по розрахунках з дебіторами пропрацювала до 23 червня 2021 року та була звільнена з підприємства Відповідача відповідно до Наказу № 134-к від 23 червня 2021 року про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що вона є особою з інвалідністю. Згідно висновку МСЕК їй з 13 травня 2021 року встановлено III групу інвалідності. Встановлення інвалідності надає їй статус особи з інвалідністю з правами та гарантіями соціального захисту, встановленими Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Крім того, вона перебуває у членстві Первинної профспілкової організації Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та водночас, відповідно до Протоколу № 2 позачергових зборів Первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль» від 19 березня 2021 року, вона була обрана до складу контрольно-ревізійної комісії - виборного органу профспілки в якості голови комісії. Вищестоящим органом первинної профспілкової організації, в який вона є членом виборного органу, є Дніпропетровська обласна організація профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України. Членство у профспілці та обрання її на виборну посаду до виборного органу профспілки - ревізійної комісії надає їй права та гарантії, встановлені нормами ст. 252 Кодексу законів про працю України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згідно Наказу № 134-к про припинення трудового договору (контракту) від 23 червня 2021 року, виданого відповідачем, позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як на підставу її звільнення відповідач в Наказі № 134-к послався на Наказ N9 262-ОС від 11 листопада 2020 року.

Наказ № 262-ОС, який був виданий відповідачем 11 листопада 2020 року, за своїм змістом він передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28 січня 2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», згідно з яким, з 28 січня 2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії.

Позивач вважає своє звільнення згідно Наказу № 134-к незаконним, оскільки фактичних змін в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача, наслідком яких може бути скорочення чисельності або штату працівників, не відбувалось, та під час її вивільнення та подальшого звільнення за Наказом № 134-к відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства про приватизацію державного і комунального майна, вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ч. 2 ст. 40, ст. 42, ст. 43, ст. 49-2, ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 3.1 та п. 3.7.3 чинного на підприємстві відповідача Колективного договору.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 134-к від 23 червня 2021 року про припинення трудового договору, виданий АТ «Криворізька теплоцентраль», поновити на роботі на посаді керівника групи по розрахунках з дебіторами з 23 червня 2021 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 червня 2021 року до дати ухвалення судом рішення по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 134-к від 23 червня 2021 року, про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , виданого акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника групи по розрахунках з дебіторами Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» з 23 червня 2021 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 253 870 гривні 81 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 гривень.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника групи по розрахунках з дебіторами Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» з 23 червня 2021 року допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційних скаргах відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зауважує на тому, що позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Процедура скорочення штату призвела до реальних змін в організації праці АТ «Криворізька теплоцентраль». У зв`язку з оптимізацією управлінських процесів, на підставі здійсненого аналізу фінансової доцільності скорочення штату та подальшого погодження Наглядовою радою АТ «Криворізька теплоцентраль» та Фондом державного майна України процедура скорочення штату працівників впроваджена з абсолютним дотриманням трудового законодавства. Позивач була завчасно за два місяці попереджена про майбутнє вивільнення та постійно була обізнана з вакантними місцями на підприємстві.

Апелянт зауважує на тому, що позивач по справі обіймала посаду керівника групи по розрахунках з дебіторами, дана посада була виведена із штатного розкладу і вона була єдиною, тобто конкуренції з приводу залишення на посаді не було, тому застосування положень переважного права на залишена роботі було недоцільним та неможливим.

Зауважує, що група інвалідності, що встановлена позивачу, не створює для відповідача прав або обов`язків та не передбачає обмежень у впровадженні нової організації структури підприємства.

Відповідач посилається на те, що рішення профспілкового комітету, оформлене у вигляді Витягу з протоколу № 9 від 04 червня 2021 року, не містить належного обґрунтування відмови у згоді на звільнення позивача, що спростовує висновки суду першої інстанції про неотримання попередньої згоди на звільнення від виборного органу профспілки, членом якого являється позивач.

Також відповідач посилається на те, що суд першої інстанції протиправно стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу на 16 147,26 грн. більше, оскільки розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу розрахований судом виходячи з п`ятиденного робочого тижня, в той час як наказом відповідача № 25 від 25 січня 2021 року «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня» встановлено з дати закінчення опалювального сезону 2020-2021 років, але не раніше 15 квітня 2021 року, до початку опалювального сезону 2020-2021 років неповний робочий тиждень для всіх категорій працівників підприємства за їх згодою 4-х денний робочий тиждень (з понеділка по четвер).

Апелянт зауважує на тому, що позивач у своєму позові не заявляла вимоги щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати а межах суми платежу за один місяць, тому вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції має бути скасовано.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» - Бондаренка О.В., який підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 03 серпня 2022 року підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції від 22 серпня 2022 року - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 07 липня 1995 року по 23 червня 2021 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час роботи у відповідача, позивачка займала різні посади, зокрема, бухгалтера, провідного бухгалтера, керівника групи по розрахунках з дебіторами (том 1 а.с.13-17).

Наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» № 134-к від 23 червня 2021 року ОСОБА_1 , керівник групи по розрахунках з дебіторами, звільнена у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.12).

Як на підставу звільнення ОСОБА_1 , АТ «Криворізька теплоцентраль» в Наказі № 134-к послався на Наказ № 9 262-ОС від 11 листопада 2020.

Наказ № 262-ОС, який був виданий АТ «Криворізька теплоцентраль» 11 листопада 2020 року, за своїм змістом передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28 січня 2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», згідно з яким, з 28 січня 2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії (том 1 а.с.119-125).

Так, нова структура організації праці погоджена Протоколом виконавчого органу АТ «Криворізька теплоцентраль» від 24 вересня 2020 року, Протоколом № 23/2020 засідання наглядової ради АТ «Криворізька теплоцентраль» від 07 жовтня 2020 року та листами Фонду державного майна України від 08 жовтня 2020 року вих. № 10-17-20437 та від 22 жовтня 2020 року вих. № 10-17-21555 (том 1 а.с.115-118).

Протоколом Комісії з визначення осіб до яких встановлено обмеження на звільнення та визначення черговості, критеріїв при переведенні працівників, посади яких скорочуються на іншу роботу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 13.11.2020 року та порівняльною таблицею з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі, або яких заборонено звільнити з ініціативи роботодавця вирішено питання та визначено критерії і черговість при переведенні працівників, посади яких скорочуються на іншу роботу та визначено серед працівників, які скорочуються, осіб щодо яких встановлено обмеження на звільнення (том 1 а.с.128-132).

Власником підприємства Відповідача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» є Держава в особі Фонду державного майна України, а саме підприємство, як цілісний майновий комплекс, є об`єктом державної власності.

Наказом Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760 прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності - державного пакета акцій розміром 99,9864 % статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що становить 315 608 160 штук акцій.

Правовідносини у сфері приватизації державного майна врегульовані Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлено, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо вчинення певний дій, зокрема, й щодо скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.

Наказ № 262-ОС від 11 листопада 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису товариства у зв`язку зі скороченням посад та створення комісії», що передбачає скорочення посад та чисельності працівників був виданий Відповідачем під час дії Наказу Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760, яким прийнято рішення про приватизацію Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль».

Норма ч. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію забороняє органу управління підприємства, що приватизується, приймати рішення та вчиняти дії, спрямовані на скорочення чисельності працівників такого підприємства.

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прямо встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, скорочення чисельності або штату працівників є різними та самостійними підставами для розірвання трудового договору з працівником.

Як убачається з матеріалів справи, АТ «Криворізька теплоцентраль» 17 листопада 2020 року повідомлено ОСОБА_1 про наступне звільнення саме у зв`язку із скороченням чисельності працівників, а відповідно до Наказу № 134-к від 23 червня 2021 року її було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач посилалась на те, що фактичних змін в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача, наслідком яких може бути скорочення чисельності або штату працівників, не відбувалось, та під час її вивільнення та подальшого звільнення за Наказом № 134-к відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства про приватизацію державного і комунального майна, вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ч. 2 ст. 40, ст. 42, ст. 43, ст. 49-2, ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 3.1 та п. 3.7.3 чинного на підприємстві відповідача Колективного договору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що Наказ від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС та нова організаційна структура підприємства передбачали, зокрема, введення таких відділів як «Виробничо-технічний відділ», «Відділ збуту теплової енергії», «Відділ по роботі зі споживачами», «Відділ закупівель», «Господарський відділ» тощо, в яких були наявні робочі місця, які б відповідали освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача, однак жодного робочого місця із вказаних відділів позивачу запропоновано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Як убачається із матеріалів справи, на підприємстві відповідача відбулась зміна в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача.

Так, власником підприємства відповідача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» є Держава в особі Фонду державного майна України, а саме підприємство, як цілісний майновий комплекс, є об`єктом державної власності.

Наказом Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760 прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності - державного пакета акцій розміром 99,9864 % статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що становить 315 608 160 штук акцій.

Правовідносини у сфері приватизації державного майна врегульовані Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлено, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо вчинення певний дій, зокрема, й щодо скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.

Наказ № 262-ОС від 11 листопада 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису товариства у зв`язку зі скороченням посад та створення комісії», що передбачає скорочення посад та чисельності працівників був виданий відповідачем під час дії Наказу Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760, яким прийнято рішення про приватизацію Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль».

Наказ № 262-ОС, який був виданий АТ «Криворізька теплоцентраль» 11 листопада 2020 року, за своїм змістом передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28 січня 2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», згідно з яким, з 28 січня 2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії (том 1 а.с.119-125).

Так, нова структура організації праці погоджена Протоколом виконавчого органу АТ «Криворізька теплоцентраль» від 24 вересня 2020 року, Протоколом № 23/2020 засідання наглядової ради АТ «Криворізька теплоцентраль» від 07 жовтня 2020 року та листами Фонду державного майна України від 08 жовтня 2020 року вих. № 10-17-20437 та від 22 жовтня 2020 року вих. № 10-17-21555 (том 1 а.с.115-118).

Протоколом Комісії з визначення осіб до яких встановлено обмеження на звільнення та визначення черговості, критеріїв при переведенні працівників, посади яких скорочуються на іншу роботу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 13 листопада 2020 року та порівняльною таблицею з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі, або яких заборонено звільнити з ініціативи роботодавця вирішено питання та визначено критерії і черговість при переведенні працівників, посади яких скорочуються на іншу роботу та визначено серед працівників, які скорочуються, осіб щодо яких встановлено обмеження на звільнення (том 1 а.с.128-132).

Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі № 415/5022/18, провадження № 61-13980св19.

Наведене вище спростовує посилання позивача про те, що фактичних змін в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача, наслідком яких може бути скорочення чисельності або штату працівників, не відбувалось.

Разом з тим, частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, провадження №11-431асі18, зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків.

Як свідчать матеріали справи, позивач була своєчасно попереджена про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення.

Однак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що на момент звільнення позивача із займаної посади відповідачем не було виконано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Так, Наказ № 262-ОС, який був виданий АТ «Криворізька теплоцентраль» 11 листопада 2020 року, за своїм змістом передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28 січня 2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», згідно з яким, з 28 січня 2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії (том 1 а.с.119-125).

Наказ від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС та нова організаційна структура підприємства передбачали, зокрема, введення таких відділів як «Виробничо-технічний відділ», «Відділ збуту теплової енергії», «Відділ по роботі зі споживачами», «Відділ закупівель», «Господарський відділ».

Натомість матеріали справи не містять відомостей про те, яку кількість працівників мав «Виробничо-технічний відділ», «Відділ збуту теплової енергії», «Відділ по роботі зі споживачами», «Відділ закупівель», «Господарський відділ», чи були наявні вільні робочі місця в зазначених відділах, які б відповідали освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача. При цьому позивачу по справі жодного робочого місця із вказаних відділів запропоновано не було, та відповідачем не надано доказів того, що працівники, які працювали в зазначених відділах, мали переважне право на їх працевлаштування в новостворених відділах.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач по справі обіймала посаду керівника групи по розрахунках з дебіторами, дана посада була виведена із штатного розкладу і вона була єдиною, тобто конкуренції з приводу залишення на посаді не було, тому застосування положень переважного права на залишена роботі було недоцільним та неможливим, з огляду на наступне.

Посилаючись на те, що посада позивача була виведена із штатного розкладу і вона була єдиною, тобто конкуренції з приводу залишення на посаді не було, тому застосування положень переважного права на залишена роботі було недоцільним та неможливим, відповідач по справі надав суду першої інстанції порівняльну таблицю з визначенням осіб, які мають переважне право залишитися на роботі, або яких заборонено звільнити з ініціативи роботодавця, що свідчить про те, що відповідачем вирішувалось питання можливості залишення позивача, тобто відповідачем по справі було застосовано положення щодо визначення переважного права позивача залишення на роботі, що спростовує доводи апеляційної скарги про визначення такого положення недоцільним та безпідставним.

При цьому колегія суддів вважає, що вирішення відповідачем питання про можливості залишення позивача на роботі мало формальний характер, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Критеріїв визначення кваліфікації працівника законодавством про працю не встановлено. При їх визначенні можуть використовуватись критерії, які сукупно характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи, наявність дисциплінарних стягнень чи заохочень тощо.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Як убачається із матеріалів справи, Наказом від 27 жовтня 2020 року № 246-ОС «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» з 28 січня 2021 року на підприємстві відповідача вводилася в дію нова організаційна структура, яка передбачала, зокрема, наявність Планово економічного відділу.

Позивач по справі має вищу освіту, за кваліфікацію «економіст» за спеціальністю «Бухгалтерський облік та аналіз господарської діяльності», а також досвід роботи за бухгалтерським напрямком згідно відомостей трудової книжки, що свідчить про те, що освіта позивача, кваліфікація та досвід роботи надавали їй право на зайняття посади, зокрема, у Планово економічному відділі.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, яких працівників підприємства відповідача було прийнято на роботу до новоствореного Планово економічного відділу, не містять відомостей про кількість працівників у вказаному відділі та відомостей про те, що вказані працівники мали переважне право на роботу у вказаному відділі.

Надана відповідачем порівняльна таблиця з визначенням осіб, які мають переважне право залишитися на роботі, або яких заборонено звільнити з ініціативи роботодавця (том а.с.133-134), містить лише відомості про займану посаду, стаж роботи за фахом, стаж роботи у товаристві, інформацію про додаткові відомості та підстави для переважного права залишитись на роботі.

При цьому підстави для переважного права залишитись на роботі зазначені лише у двох працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (одинокі матері з дитиною до 14 років).

Наданий позивачем протокол комісії з визначення осіб, до яких встановлено обмеження на звільнення та визначення черговості, критеріїв при переведенні працівників, посади яких скорочуються від 23 листопада 2020 року, не містить належного порівняння між працівниками, зокрема наявності певної освіти, стажу і досвіду роботи, ставлення до роботи, якості виконуваної роботи.

При цьому переважне право на залишенні на роботі при позаплановому вивільненні працівників підприємства працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідачем по справі в протоколі комісії не обґрунтовано.

У зв`язку з такими обставинами, колегія суддів вважає, що у роботі відповідача прослідковується певна вибірковість, а також суб`єктивний критерій, тому колегія суддів не може погодитись із висновками товариства з розгляду питань щодо скорочення чисельності чи штату працівників, щодо віднесення ОСОБА_1 до працівників, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штату, а тому звільнення позивача є незаконним.

Також не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що група інвалідності, що встановлена позивачу, не створює для відповідача прав або обов`язків та не передбачає обмежень у впровадженні нової організації структури підприємства та доводи апеляційної скарги про те, що рішення профспілкового комітету, оформлене у вигляді Витягу з протоколу № 9 від 04 червня 2021 року, не містить належного обґрунтування відмови у згоді на звільнення позивача, що спростовує висновки суду першої інстанції про неотримання попередньої згоди на звільнення від виборного органу профспілки, членом якого являється позивач, оскільки в даному випадку правою підставою для задоволення позовних вимог позивача є встановлений факт невиконання відповідачем вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції протиправно стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу на 16 147,26 грн. більше, заслуговують на увагу, оскільки розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу розрахований судом виходячи з п`ятиденного робочого тижня, в той час як наказом відповідача № 25 від 25 січня 2021 року «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня» встановлено з дати закінчення опалювального сезону 2020-2021 років, але не раніше 15 квітня 2021 року, до початку опалювального сезону 2020-2021 років неповний робочий тиждень для всіх категорій працівників підприємства за їх згодою 4-х денний робочий тиждень (з понеділка по четвер), у зв`язку з чим стягнутий з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути зменшений з 253 870 грн. 81 коп. до 237 723 грн. 55 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач у своєму позові не заявляла вимоги щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати а межах суми платежу за один місяць, що є підставою для скасування додаткове рішення суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки допуск до негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати а межах суми платежу за один місяць здійснюється на підставі п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, та позивач не повинен просити суд про застосування вказаної норми процесуального закону.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, із зменшенням стягнутого з відповідача на користь позивача розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 253 870 грн. 81 коп. до 237 723 грн. 55 коп. В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін. Апеляційна скарга відповідача на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року - залишенню без задоволення, а додаткове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року змінити.

Зменшити стягнутий з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 253 870 гривні 81 коп. до 237 723 (двісті тридцять сім тисяч сімсот двадцять три) гривні 55 копійок.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: