Справа № 136/554/22
провадження № 2/136/151/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Шпортун С.В.

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Кредобанк" (далі Банк, позивач) через свого представника Павленко С.В. звернулись до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22.03.2021 ОСОБА_1 між АТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір №9543/980/Р про надання комплексних банківських послуг.

Цього ж дня між сторонами було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/78101 до Заяви-Договір №9543/980/Р, відповідно до яких відповідач просила надати банківські послуги визначені Договором, у тому числі відкрити рахунок та виконувати операції з рахунком.

Згідно умов Договору сторони узгодили максимальний ліміт кредитування в сумі 200 000,00 грн., термін кредитної лінії до 21.03.2024, процентну ставку - фіксована 30% річних, а також відповідальність сторін за неналежне виконання умов цього договору.

Позивач у позові зазначає, що банк свої зобов`язання перед відповідачем за Договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому розмірі та на умовах узгоджених сторонами, тоді як відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо своєчасного повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконував, відтак допустив заборгованість, яка станом на 23.12.2021 становить 28 199,44 грн., та складається: 26 707,72 грн. - неповернута сума кредиту; 1 491,72 грн. - прострочені відсотки, які у добровільному порядку відповідач не повертає, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач відзиву не надала.

Ухвалою суду від 12.05.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку.

Представник позивача надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, не заперечував у разі неявки відповідача про ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, яка була встановлена судом за інформацією відповідного органу.

Судом встановлено, що копія позовної заяви з додатками та судовими повістками повернулась повторно на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою».

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 20.01.2023.

Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 22.03.2021 ОСОБА_1 виявила намір на отримання кредиту в АТ «Кредобанк» звернувшись із Анкетою-заявою №78101 (а.с.27).

Цього ж дня, 22.03.2021 між АТ КБ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/78101 від 22.03.2021 до Заяви договору №9543/980/Р (а.с.26), відповідно до якого банк зобов`язався в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим Додатком, Заявою Договором та чинними на момент укладення цього додатку Умовами Правил ФО відкрити клієнту кредитну лінію в межах якої надати йому грошові кошти, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені цим Додатком та Правилами ФО та тарифами. У Договорі сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 у гривні. Сторони узгодили максимальний ліміт кредитної лінії у 200 000 грн., термін кредитної лінії до 21.03.2024; тип процентної ставки фіксована у 30%, орієнтовану реальну річну процентну ставку в 46, 09%, а також було обумовлено відповідальність сторін за невиконання умов Договору.

До позовної заяви позивачем долучено роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту, Правила надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк»).

Судом встановлено, що Анкета-заява№78101, Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/78101 від 22.03.2021 до Заяви договору №9543/980/Р, Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем.

Згідно з виписки по особовому рахунку, відповідач користувалась кредитними коштами (а.с.7-25).

Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, Виписка про рух коштів має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними

Згідно із розрахунком заборгованості позивача заборгованість ОСОБА_1 перед банком за вищевказаним договором станом на 23.12.2021 становить 28 199,44 грн., з яких 26 707,72 грн. - неповернута сума кредиту; 1 491,72 грн. - прострочені відсотки.

На адресу відповідача банком було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором за вих. № 9029/2021 від 29.12.2021 (а.с.59), відповідно до якої заборгованість відповідача на час направлення вимоги становить 28 199,44 грн., з яких 26 707,72 грн. - неповернута сума кредиту; 1 491,72 грн. - прострочені відсотки, утім дана вимогам залишена без належного реагування.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що відповідач повідомлялась про розгляд справи належним чином,утім не висловила своєї позиції за вимогами до неї банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечила наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів на поточний рахунок, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів, тощо.

Відповідач в межах визначеного судом строку відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо.

Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак остання зобов`язана нести юридичну відповідальність.

Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, та враховує, що відповідачем розмір заборгованості не спростовано, після направлення досудової вимоги нарахування банком інших платежів не здійснювалось, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі в розмірі 28 199,44 грн., яка складається з: 26 707,72 грн. - неповернута сума кредиту; 1 491,72 грн. - прострочені відсотки, ґрунтується на нормах законодавства, що регулює дані правовідносини.

За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, судом встановлено, що у позові представник позивача просив суд стягнути із відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2481,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2819, 94 грн.

Суд вирішує вказане питання відповідно до Глави 8 ЦПК України.

В силу ст.141 ЦПК України, суд покладає судовий збір сплачений позивачем при пред`явленні даного позову у розмірі 2481, 00 грн., що підтверджується платіжним документом на відповідача, оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, суд ураховує приписи ч. 3 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи зібрані у справі докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат суд встановив, що матеріали справи не містять доказів узгодженого розміру правової (правничої) допомоги в рамках даного позову, детального опису робіт (наданих послуг), оплати витрат на професійну правничу допомогу позивачем, а тому такі витрати є не доведеними позивачем, в силу приписів ЦПК України.

За таких обставин, суд відмовляє у присудженні із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України, ст. 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 281, 283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» (місцезнаходження: вул. Луганська, 18, каб. 114, м. Львів, Львівська обл., ЄДРПОУ - 09807862) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором станом на 23.12.2021 в розмірі 28 199 (двадцять вісім тисяч сто дев`яносто дев`ять ) грн., 44 коп., яка складається з: 26 707,72 грн. - неповернута сума кредиту; 1 491,72 грн. - прострочені відсотки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Світлана ШПОРТУН