Справа №464/2647/22
пр № 2-з/464/5/23
У Х В А Л А

08 лютого 2023 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої Чорної С.З.

секретар судового засідання Гринюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь кошти у розмірі 5 249 434, 77 грн.

Ухвалою від 08.08.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у спарві.

07.02.2023 на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що належить відповідачу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, на те що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.03.2012 стягнуто з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 251 127,96грн., однак рішення досі не виконане. У зв`язку із чим він звернувся до суду про стягнення процентів за договором позики з врахуванням інфляції. Оскільки відповідач уникає з ним зустрічей, не погашає борг, вважає, що лише накладення арешту на все його майно може реально забезпечити виконання в подальшому рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики з врахуванням інфляції, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 5 249 434,77 грн.

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем.

Так, дійсно встановлено наявність спору між сторонами, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогою майнового характеру, предметом позову у справі є вимога про стягнення процентів за договором позики з врахуванням інфляції в сумі 5 249 434,77 грн., проте суд вважає, що забезпечення даного позову у спосіб накладення арешту на все нерухоме майно виходить за межі предмет спору, а отже є непропорційним заявленим вимогам.

При цьому, заявником не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що ухвалою суду від 06.02.2023 у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову з тих самих підстав відмовлено.

Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.149-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Суддя С.З. Чорна