САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3681/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Мовшовичі Р.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2022 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 червня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №325. До 2022 року подружні стосунки були добрими, втім навесні 2022 року між сторонами почали виникати непорозуміння та конфліктні ситуації через що вони припинили подружні стосунки та почали проживати окремо. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська між сторонами вирішується спір про розірвання шлюбу. Він продовжив мешкати за адресою їх сімейного будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 переїхала до своїх батьків. За час сумісного життя у шлюбі, а саме 17.12.2015 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ним та відповідачем для потреб сім`ї, зокрема для власного проживання, за спільні кошти, у власність був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці з кадастровим №:09:290:0032. Ринкова вартість будинку на момент його набуття у власність становила 149662,00 грн. Після придбання будинку вони з відповідачем поліпшили його технічний стан, зробили ремонт та облаштували земельну ділянку. На укладання відповідачем вказаного договору купівлі-продажу від 17 грудня 2015 року, ним, як чоловіком надавалася письмова нотаріально посвідчена згода. Незважаючи на те, що вказаний житловий будинок має статус спільного майна подружжя, відповідач будучи титульним власником за договором, після припинення подружніх стосунків почала заперечувати його права на вказаний будинок та почала вимагати виселитися з нього. Такі дії відповідача порушують його права, як іншого співвласника. Про порядок поділу вказаного майна вони з відповідачем у позасудовому порядку домовитися не можуть. Перспектива досягти такої домовленості відсутня, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. Іншого житла, окрім спірного житлового будинку у його володінні немає. Просить суд визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за ним право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01. Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01. У відповідності до ч.3 ст.372 ЦК України припинити право спільної сумісної власності сторін на вказане нерухоме майно. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі.

02 грудня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

Від позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 20 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №325 (а.с.9).

17 грудня 2015 року ОСОБА_2 за згодою другого з подружжя ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрований в реєстрі №4924, відповідно до якого набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :09:290:0032 (а.с.10-14).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України, де дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України).

Так, як відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України).

Оскільки, спірний будинок було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, він відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу між подружжям.

Так, як сторони добровільно не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них та підстав для відступлення від принципу рівності часток дружини і чоловіка при розгляді даної цивільної справи не встановлено, суд приходить до висновку, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому спільний житловий будинок підлягає розділу на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право спільної часткової власності на нерухоме майно 1/2 частини житлового будинку кожному, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5000,0 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.57, 60, 63, 69-72 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 16, 355, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-89, 141, 200, 206, 223, 258, 259, 263-265, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності майна подружжя, що зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5000,0 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев