Номер провадження: 22-ц/813/3016/23
Справа № 521/105/21
Головуючий у першій інстанції Тончева Н.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу адвоката Корнишин Юрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 березня 2022 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації),-

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2021 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 червня 2018 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000001.410.6823 строком з 03 червня 2018 року по 02 червня 2019 року, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 .

30 грудня 2018 року на автодорозі М-15 Одеса-Рені 13 км + 200 м мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Враховуючи наявність договору страхування, страхувальник пошкодженого автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування.

З метою встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду та рахунок-фактуру №GAS-0129 від 06 лютого 2019 року, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту складає 180 639 гривень.

ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №0008.206.19.01.01 на суму 178 429 гривень та на підставі заяви страхувальника здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №5358 від 20 лютого 2019 року.

Враховуючи, що відповідача ОСОБА_1 визнано винуватцем ДТП та його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АО/003087158, позивач звернувся до страхової компанії відповідача ОСОБА_1 із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Проте, ПрАТ «СК «ВУСО» задовольнило заяву позивача частково, а саме на суму 100 000 гривень, тобто в межах максимального ліміту страховика, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача від 28 березня 2019 року.

Оскільки розмір витрат відповідача складає 178 429 гривень, а полісом покрито лише частину шкоди в розмірі 100 000 гривень, то залишок шкоди в розмірі 78 429 гривень підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_1 в порядку ст. 1194 ЦК України.

На підставі зазначеного, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_1 , надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, так як вважає, що оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», яке в свою чергу на думку ПрАТ «СК «Альфа Страхування», не в повному обсязі виплатило страхове відшкодування, то ПрАТ «СК «Альфа Страхування» може звернутись із позовом саме до ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування зазначеної в позові різниці. Крім того, зазначив, що позивачем надано суду не належний доказ розміру завданої шкоди, а саме надано рахунок-фактуру від 06 лютого №GAS-0129 замість звіту (акту) про оцінку майна. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач, надав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що саме відповідач в порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати різницю, яка не відшкодована ПрАТ «СК «ВУСО», оскільки останнє відшкодувало завдану відповідачем шкоду в межах максимального ліміту страховика. Додаткове звернення до ПрАТ «СК «ВУСО» про виплату страхового відшкодування суперечить нормам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу, на який посилається відповідач, є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжне доручення. Норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів не встановлює імперативного обв`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності, а отже оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. До того ж, у разі, якщо відповідач не згоден з розміром завданої ним шкоди, він має право подати суду клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи для підтвердження або спростування розміру завданої шкоди. З урахуванням наведеного, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15 березня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Корнишин Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 78 429 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 31 січня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній, і додатково поданими, доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 цієї статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком, відповідно до ст. 6 даного Закону, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 02 червня 2018 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000001.410.6823 строком з 03 червня 2018 року по 02 червня 2019 року, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5).

30 грудня 2018 року по автодорозі М-15 Одеса-Рені 13 км + 200 м мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ..

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вказані обставини встановлені постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП та яка набрала законної сили19 лютого 2019 року (а.с. 9).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Водій ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 , 03 січня 2019 року повідомила ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про дорожньо-транспортну пригоду, про що свідчить її заява (а.с. 10-11).

З метою встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду колісного транспортного засобу від 08 січня 2019 року (а.с. 13) та рахунок-фактуру №GAS-0129 від 06 лютого 2019 року (а.с. 14-15), відповідно до яких вартість відновлювального ремонту складає 180 639 гривень.

Відповідно до Акту виконаних робіт №GAS-0129 від 01 квітня 2019 року сума коштів на відновлювальний ремонт автомобіля марки «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 дорівнює 178 429 гривень (а.с. 49).

ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №0008.206.19.01.01 на суму 178 429 гривень (а.с. 16) та на підставі заяви страхувальника здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №5358 від 20 лютого 2019 року (а.с. 17).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АО/003087158, яким встановлено страховий ліміт за шкоду майну в розмірі 100 000 гривень та в межах якого і було здійснено виплату страхового відшкодування.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого відповідачем ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то саме з відповідача ОСОБА_1 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, яка складає 78 429 гривень, з наступних підстав.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування ОСОБА_2 до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу в порядку суброгації.

Звернувшись до суду із позовом, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду, яка, на думку позивача, підлягає відшкодуванню в порядку регресу. Разом із цим, страхова компанія в обґрунтування позовних вимог зазначила, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються, серед іншого ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 1194 ЦК України, за якою відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ПрАТ «СК «ВУСО».

Таким чином, звертаючи увагу на підстави пред`явленого ПрАТ «СК «Альфа Страхування» позову, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу не приймаються судовою колегією.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача порушеного майнового права, та обґрунтованість позовних вимог про стягнення коштів з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не спростував розмір заявленої до стягнення майнової шкоди у визначений цивільним процесуальним законодавством спосіб, а надані страховою компанією докази на підтвердження розміру шкоди в силу ст. 76-79 ЦПК України є належними та допустимими, колегія суддів вважає доведеним позивачем розмір майнової шкоди.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч. 1 п. 1,375,382 -384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Корнишина Юрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 31 січня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

А.І.Дришлюк