ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1981/20 Номер провадження 22-ц/814/920/23Головуючий у 1-й інстанції Ольховський Є.Б. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника відповідача Гордейчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Харківський бронетанковий завод»

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року, постановлене суддею Ольховським Є.Б. (повний текст складено 21 квітня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Харківський бронетанковий завод» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

13.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 30.08.2016 внаслідок наїзду на нього автомобілю «МАЗ 357» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом який рухався по вул. Пащенківській зі сторони вулиці Великої Панасівської в напрямку вулиці Червоноармійської в районі будинку 15 та яким керував ОСОБА_2 , йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень в наслідок чого ампутовано праву нижню гомілку. На момент вчинення правопорушення водій ОСОБА_2 працював водієм у відповідача у власності якого знаходився і транспортний засіб. Матеріальна шкода була частково відшкодована страховою компанією, однак внаслідок отримання інвалідності позивачу завдано значної моральної шкоди, яку він оцінив у сумі 1 019 063,60 грн. та просить стягнути її з ДП «Харківський бронетанковий завод», як власника джерела підвищеної небезпеки, разом із судовими витратами за проведення психологічної експертизи у розмірі 8 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 19.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Харківський бронетанковий завод» про відшкодування моральної шкоди- задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Харківський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 4 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «Харківський бронетанковий завод» на користь держави судовий збір у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано доведеністю факту спричинення позивачу моральної шкоди та підставності її відшкодування відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд виходив із того, що заявлений до стягнення розмір відшкодування є завищеним, проте сам факт порушення звичного ритму життя позивача внаслідок каліцтва, нервовий стрес викликаний тривалими судовими процесами в кримінальному провадженні є підставою стягнення суми моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимоги позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що висновок психологічної експертизи від 23.03.2020 складено ФО-П ОСОБА_3 , свідоцтво якої, як експерта, за №929 про присвоєння кваліфікації судового експерта є недійсним у зв`язку із розірванням договору та мало термін дії до 18.11.2019.

Додатково звертає увагу, що в ході проведення експертизи та визначенні розміру орієнтовної шкоди спеціалістом було застосовано методику О.М. Ерделевського, яка згідно рішення Координаційної ради з проблем судової експертизи Міністерства юстиції України від 29.01.2016, яка виключена з Реєстру методик. Вважає зазначене підтвердженням низькою ефективністю та точністю вказаного методу дослідження.

Звертає увагу, що у висновку експерта не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також, що висновок підготовлено для подання до суду.

Крім висновку експерта, який відповідач вважає недопустимим доказом, позивачем надано суду письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не дають змогу встановити факт спричинення моральної шкоди та її розмір, а є по суті характеристиками позивача.

Із підстав викладеного, вважає оскаржуване рішення постановленим на підставі недопустимих доказів, а розмір відшкодування необґрунтованим. При цьому позивачем в позовній заяві не зазначено в чому саме полягає моральна шкода і з чого він виходив, зазначаючи саме такий розмір.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ДП «Харківський бронетанковий завод» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19.04.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 16.08.2021.

06.09.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає, що не потребують доказуванню встановлені вироком суду обставини спричинення шкоди. У якості доказу моральної шкоди посилається на висновок психологічної експертизи від 23.03.2020 фахівця психолога ОСОБА_3 , яка була допитана судом та, будучи попередженої про кримінальну відповідальність, підтвердила свій висновок.

23.09.2021 до Харківського апеляційного суду надійшла відповідь позивача на відзив, за змістом якої відповідач підтримує доводи апеляційної скарги та наполягає на її задоволенні.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.10.2022 справа прийнята до провадженні та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що30.08.2016 близько 17 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-357», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «ЧМЗАП-9990» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул.Пащенківській у м.Харкові зі сторони вул.Великої Панасівської в напрямку вул.Червоноармійській зі швидкістю біля 40 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку №15, ОСОБА_7 порушуючи вимоги п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

- п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та здійснюючи маневр повороту направо, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який в цей час стояв в нерухомому стані на правому по ходу його руху узбіччі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи №1059-А/16 від 05.09.2016 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді скальпованої рани право гомілки, розтрощення правої стопи, що призвели за собою ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки./а.с.41/

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27.04.2018 (справа №642/2782/17) ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права управління транспортними засобами строком на три роки.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п.в) ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов залишено без розгляду./а.с.4-9/

Автомобіль «МАЗ» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «ЧМЗАП-9990» належить Державному підприємству «Харківський бронетанковий завод», де працював водієм ОСОБА_7 /а.с.4-18/

ПрАТ СК «Український страховий стандарт», де було застраховано цивільну відповідальність ДП «Харківський бронетанковий завод», відшкодовано позивачу моральну шкоду в сумі 1 104,40 грн./а.с.33-34/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди позивач зазначив, що провів за власний рахунок психологічну експертизу, складену 23.03.2020 експертом ОСОБА_3 (свідоцтво експерта №929), яка дійшла наступних висновків:

1. Ситуація, яка досліджується за справою (30.08.2016 сталося ДТП, внаслідок якого пішохід ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження) - є психотравмувальною для ОСОБА_1 , 1977 р.н.;

2. ОСОБА_1 , 1977 р.н., спричинені страждання (на моральному рівні);

3. Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання ОСОБА_1 становить 1 020 168,00 грн. (або еквівалент 216 мінімальних заробітних плат)./а.с.24-30/

Витрати на проведення вказаного дослідження склали 8 000,00 грн./а.с.19/.

Даючи оцінку вказаному висновку суд прийняв до уваги, що свідоцтво експерта №929 яке видавалось ОСОБА_3 недійсне у зв`язку з розірванням договору та терміном дії до 18.11.2019 та надає йому оцінку в сукупності з іншими доказами.

Частково задовольняючи позов, районний суд визнав доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, що полягала у порушенні звичного ритму життя внаслідок каліцтва, нервового стресу викликаного тривалими судовими процесами в кримінальному провадженні та постановив до стягнення з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гривень.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Із огляду на викладені норми матеріального права, суд першої інстанції належно їх застосувавши, дійшов правильного висновку щодо підставності позову та відшкодування моральної шкоди в розмірі, постановленому до стягнення, власником джерела підвищеної небезпеки, незалежно від його вини. Обставин непереборної судом не встановлені, а наявність умислу потерпілого відповідачем не доведена.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наявність підстав відшкодування моральної шкоди, а ґрунтуються на недоведеності її розміру належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У цій справі вироком суду у кримінальному провадженні встановлено обставини спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень та отримання інвалідності внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким на правовій підставі керував подій, працюючий у відповідача.

Суд першої інстанції, застосувавши практику Європейського Суду, за змістом якої деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним, фактично не в повному обсязі враховував висновок психологічної експертизи, погодившись із твердженням відповідача, що свідоцтво експерта є недійсним, а застосована ним методика не є джерелом права в Україні. Проте наведене не є підставою для відмови у стягненні моральної шкоди згідно наданого позивачем розрахунку, та стало наслідком визнання його частково обґрунтованим. Тоді як оцінка доказів у справі здійснювалась судом в сукупності з урахуванням незворотності істотних змін в житті позивача внаслідок його каліцтва, а також нервових стресів, пов`язаних із тривалим кримінальним розслідуванням, постановивши до стягнення 500 000,00 грн. моральної шкоди, що відповідає критерієм співмірності та розумності.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та є припущеннями на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Харківський бронетанковий завод» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль