Справа № 352/2358/22
Провадження № 2/352/191/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

у с т а н о в и в :

Позивачка 28.12.2022 звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів.

Свій позов обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2010 з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 грн щомісячно. У зв`язку зі змінами в законодавстві на даний час згідно цього рішення фактично з відповідача стягується аліменти в розмірі 1400 грн щомісячно. За останні шість років внаслідок інфляційних процесів відбулося значне знецінення гривні, а тому вказаного розміру аліментів явно не вистачає на утримання дочки, оскільки вона потребує щоденних витрат на придбання продуктів харчування, одягу та ліків, значні кошти витрачаються також на придбання шкільного приладдя. Доходу позивачки не вистачає для повного забезпечення потреб дитини. Просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2900 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у наданому суду відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що розмір аліментів, що стягуються з нього на дочку ОСОБА_3 , вже збільшувався згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.08.2017, на яке позивачка не посилалася, яким збільшено щомісячний розмір аліментів з 400 грн до 700 грн. На даний час він сплачує аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1400 грн, не має боргу зі сплати аліментів. Він не має спроможності сплачувати аліменти в розмірі 2900 грн щомісячно, про який просить позивачка, оскільки він офіційно не працює, служить дяком у церкві с. Мухавка Чорківського району Тернопільської області, за що отримує винагороду в розмірі 2000 грн, на його утриманні перебувають малолітня дочка ОСОБА_4 від другого шлюбу, яка хворіє з народження та потребує постійного лікування, і дружина ОСОБА_5 , яка на даний час вагітна. Просив у позові відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Установлено, що сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 06.08.2010 (а.с.29), у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2010 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на малолітню дочку в розмірі 400 грн щомісячно (а.с.5 також зв. ст.).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.08.2017 збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на дочку ОСОБА_3 в розмірі 700 грн щомісячно (а.с.19-21).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дочка сторін здорова, перебуває на утриманні матері, з якою проживає, та батька, який сплачує аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час становить 1416,50 грн; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює, служить дяком у церкві с. Мухавка Чорківського району Тернопільської області, за що отримує щомісячну винагороду в розмірі 2000 грн (а.с.24); 3) відповідач має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_4 від другого шлюбу, яка хворіє з народження та потребує постійного лікування, і дружину ОСОБА_5 , яка на даний час вагітна (а.с.25-28); 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивачка на обґрунтування заявленого позову не посилалась ні на одну з обставин, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України в якості підстави для збільшення розміру аліментів, та не надала суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності хоча б однієї такої підстави.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність правових підстав для збільшення розміру аліментів у порядку ч.1 ст.192 СК України, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, у задоволенні якого слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, який не може бути стягнуто з відповідача, на користь якого суд ухвалив рішення, судовий збір у даній справі компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 182, 192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Компенсувати судовий збір у розмірі 992,40 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: с. Мухавка Чорківського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 06.02.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ