ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1375/18Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/817/37/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретар с/з - Іванюта О.М.

з участю апелянта та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року, ухвалене суддею Варневич Л.Б., дату складення повного тексту не зазначено, у цивільній справі №601/1375/18 за позовом ОСОБА_2 до Жолобівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що є спадкоємцем першої черги за законом, майна яке залишилося після смерті батька, інших спадкоємців першої черги за законом немає.

Позивач указував, що спадщину після смерті батька прийняв, оскільки своєчасно звернувся до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Однак, оформити право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі не може, оскільки дане будинковолодіння є колгоспним двором і не виділено частки померлого в майні колгоспного двору.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Жолобівської сільської Ради народних депутатів № 22/55 від 12 грудня 1994 року.

Рішенням Кременецького районного суду від 06.08.2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Жолобівської сільської Ради народних депутатів № 22/55 від 12 грудня 1994 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що даним рішенням порушуються його права та законні інтереси, як спадкоємця першої черги за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України.

ОСОБА_1 вказав, що позивач, за яким визнано право власності на спадкове майно після смерті батька - ОСОБА_3 , є його рідним братом.

Особа, яка не брала участі у розгляді справи вказує, що в заяві до Кременецької державної нотаріальної контори та в позовній заяві ОСОБА_2 вказав неправдивий факт, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, зазначивши що інших спадкоємців немає. Вказане, призвело до подання ним даного позову до неналежного відповідача - Жолобівської сільської ради, оскільки у даному випадку наявні інші спадкоємці першої черги після смерті батька ОСОБА_3 .

Апелянт вказує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що узгоджується із постановами Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 761/30025/15-ц, від 30.04.2020 року у справі № 352/382/18.

Із посиланням на позицію, висвітлену в Поставові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 639/9780/15-ц ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення порушує його права.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не з`ясував у позивача обставин щодо наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , що призвело до безпідставного незалучення ОСОБА_1 до участі у розгляді даної справи в якості відповідача.

Узагальнюючи вищевказане, апелянт зазначає, що суд дійшов до безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки не встановив коло усіх спадкоємців померлого та не залучив їх до участі у розгляді даної справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, які викладені у ній, тому просили скасувати оскаржуване судове рішення. ОСОБА_1 додатково пояснив, що він з народження проживав у спірному будинку до того часу, коли пішов навчатись у школу -інтернат. Представник апелянта додатково пояснив, що суд не перевірив наявності інших осіб, які не втратили право на частку в майні колгоспного двору.

Правонаступником Жолобівської сільської ради Кременецькою міською радою надіслано заяву про розгляд справи без участі їх представника. При вирішенні даного спору покладаються на думку суду.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Із матеріалів справи видно, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 станом на липень 2018 року була АДРЕСА_2 (а.с. 17).

На дату перегляду апеляційним судом рішення Кременецького районного суду від 06 серпня 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрованого місця проживання не змінював, що стверджується відомостями, наданими Державною Міграційною службою у Тернопільській області.

За зареєстрованим місцем проживанням ОСОБА_2 , йому було надіслано судові повістки про судові засідання на 14.12.2022 року та 16.01.2023 року які які було йому вручено особисто, що стверджується відмітками у рекомендованих повідомленнях: трек номер 488, 350.

Судова повістка про судове засідання на 07.03.2023 року, яку було надіслано за його зареєстрованим місцем проживання не була вручена ОСОБА_2 та повернута до суду із причинами невручення адресат відсутній за вказаною адресою (трек номер: 640).

Згідно п. 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 статті 131 ЦПК України, ОСОБА_2 про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час усього розгляду справи не повідомляв.

Згідно ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 належно сповіщений про час та місце судового засідання, однак не з`явився до суду без поважних причин.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд визнав за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки при розгляді спору суд порушив вимоги ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 03.

Батьками позивача - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Жолоби Кременецького району Тернопільської області були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 19 грудня 1994 року видно, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 .

Листом державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори від 20.09.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 , оскільки спадкове будинковолодіння належить колгоспному двору і не виділено частки померлого в майні колгоспного двору.

Як вбачається з довідки Жолобівської сільської ради від 23.05.2018 року № 297, на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно будинкової і погосподарської книг, зареєстрованих і проживаючих осіб не було.

Відповідно до довідки, виданої Жолобівською сільською радою 23.05.2018 року за № 298, згідно по господарської книги № 3 за 1991-1995 роки склад сім`ї колгоспного двору по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року був слідуючий: ОСОБА_6 голова домогосподарства та ОСОБА_3 син.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис № 107).

Батьками апелянта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився в селі Жолоби Кременецького району, - особи, яка не брала участі у справі, були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ). Тобто, ОСОБА_1 є рідним братом позивача - ОСОБА_2 та спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 тієж черги, що і позивач (статя 1261 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).

Частиною першої статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Вказану спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв позивач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом і як особа, яка вчасно звернулася в нотаріальну контору для прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 20.09.2013 року державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 , оскільки спадкове будинковолодіння належить колгоспному двору і не виділено частки померлого в майні колгоспного двору.

Із матеріалів справи видно, що особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , у встановлений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подав нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину.

Отже, право ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги на спадкове майно після смерті батька не порушено, оскільки він не прийняв спадщину після смерті спадкодавця.

Доводи про те, що ОСОБА_1 про смерть батька ОСОБА_5 дізнався весною 2022 року, коли повернувся із села Троянів в село Жолоби не заслуговують уваги суду. При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини із зазначенням поважних причин його пропуску.

Однак, колегія суддів вважає, що визнання права власності за ОСОБА_2 на спадкове майно є передчасним, оскільки суд не встановив коло осіб, які не втратили права власності на майно колгоспного двору станом на 15.04.1991 року.

Крім того, спір вирішено за позовом до Жолобівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (правонаступник Кременецька міська Територіальна громада), яка не порушувала прав ОСОБА_2 , відтак є неналежним відповідачем.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями статей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Як вірно було установлено судом та вбачається із матеріалів справи, будинок по АДРЕСА_1 станом на 1990 рік належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір. За 1991-1995 роки склад сім`ї колгоспного двору був слідуючий: ОСОБА_6 голова домогосподарства та ОСОБА_3 син.

В апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що є інвалідом другої групи з дитинства та з часу свого народження ІНФОРМАЦІЯ_6 по 1992 рік проживав в будинку по АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК Української РСР визначено, що місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

ОСОБА_1 зазначав, що вибув з указаного господарства в 1992 році у зв`язку з направленням його на навчання в школу інтернат.

Вказане, підтверджується актом проведення опитування від 28.02.2023 року, затвердженого Кременецьким міським головою.

Суд першої інстанції не перевірив вказаних обставин і не з`ясував, чи були особи, які не втратили права власності в колгоспному дворі станом на 15 квітня 1991 року.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Звернувшись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 належним відповідачем визначив Жолобівську сільську раду Кременецького району Тернопільської області, правонаступником якої є Кременецька міська Територіальна громада.

Однак, суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які необхідно було з`ясувати при вирішенні даного спору, наявності частки інших осіб у житловому будинку до втрати правового режиму колгоспного двору.

Незважаючи на те, що позивач вказував про відсутність інших спадкоємців (а.с. 2-5), у матеріалах справи наявні дані, які давали можливість суду з`ясувати вищевказані обставини.

Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду у справі №352/382/18 від 30 квітня 2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, зробив висновки про доведеність та обґрунтованість позову ОСОБА_2 та задовольнив його, не залучивши при цьому до участі у розгляді справи особу, яка може мати частку у житловому будинку до втрати правового режиму колгоспного двору.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові з тих підстав, що до участі у справі в якості співвідповідача не був залучений ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що відмова в позові із вказаної підстави не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи із урахуванням викладених обставин.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення Кременецького районного суду від 06 серпня 2018 року слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Жолобівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, правонаступником якої є Кременецька міська Територіальна громада про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Оскільки, в силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, судові витрати за подану апеляційну скаргу слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду від 06 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Жолобівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 09.03.2023 року.

Головуюча

Судді: