Справа № 570/3572/22
Номер провадження 2/570/214/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

представника позивачки - адвоката Єрьомкіна І.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Януля В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 13 жовтня 2020 року близько 11 год. 50 хв. водій автомобіля марки «Ford TRANSIT CONNECT», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 рухаючись по вул. Ст. Бандери в м. Рівне, навпроти будинку №15А зі сторони вул. В. Чорновола у напрямку вул. 16-го Липня, проявив неуважність до дорожньої обстановки та здійснив наїзд на неї. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди 13.10.2020 року слідчим слідчого відділення Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області Дуляницьким П.І. зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0004003 та попередньо кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України 08.12.2021 року слідчим слідчого відділення Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дуляницьким П.І. за даним фактом винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення у ЄРДР №0004003 на ч.2 ст.286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що позивачці завдано тілесні ушкодження. Згідно з висновком експерта №1094 від 11.11.2021 року у відповідності до наданих на експертизу медичних документів на ім`я позивачки, в сукупності згідно п.2.1.3. б Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, отримані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя та здоров`я в момент їх заподіяння. Зазначає, що вчиненими діями відповідач спричинив їй сильні фізичні та душевні страждання, в результаті яких позивачка понесла матеріальні збитки, пов`язані з відновленням стану здоров`я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень змушена була пройти медичне обстеження, довгий час перебувати на лікуванні та реабілітації, понесла значні витрати. Станом на дату подання цивільного позову у позивачки продовжуються проблеми із здоров`ям, вона не може повністю виконувати фізичні навантаження. Тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача компенсацію витрат на медичні послуги та придбання ліків, а також просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, як компенсацію моральної шкоди 9 955,78 грн. та 100 000 грн., відповідно.

Відповідач подав суду відзив. Зазначає, що позов є безпідставний. Вказує, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у відповідності з вимогами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності". Транспортний засіб, яким він керував, є забезпеченим, а тому саме страхова компанія має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду позивачці при наявності для цього підстав. З наданих позивачкою документів не вбачається, що нею подавалася заява в страхову компанію про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Зазначає, що страхувальник зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду лише у випадку недостатності страхового відшкодування. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Позивачка в судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та пояснив про обставини, описані вище. Додав, що в результаті отриманих ушкоджень позивачка змушена було довго лікуватися, проходити медичні обстеження, реабілітацію. Через отримані травми перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, зазнала значних фінансових витрат. Також пояснив, що позивачка зверталася в страхову компанію, та отримала страхове відшкодування в розмірі 76 000 грн., однак ця сума не покрила витрати на її лікування. Тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачці матеріальну та моральну шкоду. Позов вважає обґрунтованим, просить його задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно дана пригода мала місце. Однак дорожньо-транспортна пригода виникла з вини самої позивачки, яка раптово вибігла на проїздну частину. Також позивачка не надала доказів того, що зверталася в страхову компанію та що отримала відповідні виплати. Позов вважає безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Додатково додав, що оскільки вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді відсутня, то і відшкодовувати ніякі витрати він не повинен. У задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні 13.10.2020 року, близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford TRANSIT CONNECT», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Перед виїздом всі системи автомобіля перевіряв, все знаходилося в справному стані. В цей день алкоголь він не вживав. За кермом автомобіля перебував сам особисто, пасажирів не було, автомобіль завантаженим не був. Дорога була з асфальтобетонного покриття, сухою. У вказаний час була світла пора доби, опадів не було.

Рухався відповідач по вул. С. Бандери зі сторони вул. В. Чорновола у напрямку вул. 16 Липня, м. Рівне у правій смузі для руху, зі швидкістю 45 км/год., з боковим інтервалом від правих коліс до правого краю проїзної частини 0,40 м. Ліва смуга для руху була зайнята автомобілями, які рухалися з дуже малою швидкістю. Коли він перебував навпроти будинку №15А, вул. С. Бандери, між високими автомобілями - (бус або позашляховик) які рухалися (можливо стояли) у лівій смузі його напрямку, вибігла жінка, яка рухалася у дуже швидкому темпі. Пішохід перебігала проїзну частину вул. С. Бандери зліва направо по ходу руху відповідача. Після виявлення небезпеки для руху відповідач для уникнення наїзду розпочав екстрене гальмування та повернув кермо у правий бік, у наслідок чого, виїхав на бордюрний камінь та зупинився на клумбі. Але все відбулося дуже швидко, тому контактування з пішоходом уникнути не вдалося. Унаслідок цього відбулося контактування між пішоходом та лівим дзеркалом заднього виду та лівим нижнім кутом лобового скла. Після цього відповідач вийшов з автомобіля побачив, що жінка лежить на асфальтобетонному покритті смуги, якою він рухався. Одразу викликав автомобіль швидкої медичної допомоги. Після огляду відповідачки лікарями її відвезли до лікувального закладу.

Унаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Позивачка ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.

За даним фактом 13.10.2020 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дуляницьким П.І. зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0004003 та попередньо кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України

08.12.2021 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дуляницьким П.І. за даним фактом винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення у ЄРДР №0004003 на ч.2 ст.286 КК України.

В ході досудового розслідування було призначено судово-медичну експертизу.

Так, згідно з висновком експерта №1094 від 11.11.2021 року у відповідності до наданих на експертизу медичних документів на ім`я позивачки, в сукупності згідно п.2.1.3. б Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01 1995 року №6, отримані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя та здоров`я в момент їх заподіяння.

15.06.2022 року постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції Павла Дуляницького в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 004003 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 004003 від 13.10.2020 року, - закрити у зв`язку з відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В діях водія автомобіля Ford TRANSIT CONNECT ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку зі скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. В діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення. Його вини в заподіянні шкоди ОСОБА_3 немає. Дорожньо-транспортна пригода виникла виключно внаслідок протиправної та винної поведінки самої потерпілої, тобто позивачки. В її діях вбачаються порушення вимог п.п.4.7, 4.8, 4.10, 4.14 Правил дорожнього руху.

Пункт 4.7 Правил дорожнього руху - пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пункт 4.8 Правил дорожнього руху - якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Пункт 4.10 Правил дорожнього руху - перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Пункт 4.14 Правил дорожнього руху - пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;

ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Порушуючи вказані пункти Правил дорожнього рух,у потерпіла переходила дорогу поза перехрестям та пішохідним переходом, хоча такі були в зоні видимості. Вона переходила дорогу не під прямим кутом. Дорогу не було видно в обидва боки, так як по ній рухалися автомобілі в обох напрямках. Пішохід не впевнилася в безпеці переходу, відсутності транспортних засобів, що наближаються. Переходила дорогу при інтенсивному русі автомобілів, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Раптово вибігла на проїзну частину дороги. Переходила дорогу поза пішохідним переходом при наявності розділювальної смуги на дорозі. Позивачка ОСОБА_3 сама створила аварійну обстановку. Вказані обставин стверджені матеріалами кримінального провадження, та не заперечувалися ні позивачкою, ні її представником.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у відповідності з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності». Транспортний засіб, яким керував відповідач, є забезпеченим.

А тому саме страхова компанія - ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП» має відшкодувати майнову і моральну шкоду позивачці при наявності для цього підстав.

Правові підстави для відшкодування моральної шкоди страховою компанією в зв`язку з пошкодженням автомобіля передбачені Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наступив страховий випадок.

У відповідності до ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 23 вказаного Закону передбачає відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.

23.1 Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Стаття 24 Закону передбачає відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

24.1. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Стаття 261 Закону передбачає відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Стаття 36 вказаного раніше Закону передбачає порядок виплати страхового відшкодування - страховиком за заявою потерпілого.

Між тим, згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, страхувальник зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду лише у випадку недостатності страхового відшкодування.

Покладення обов`язку щодо відшкодуванню шкоди саме на Страховика (страхову компанію) підтверджено постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18.

Відповідно до п.72 вказаної постанови обов`язок з відшкодування шкоди на Страхувальника (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) може бути покладено тільки в тому випадку, коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Суд зважає, що шкода позивачці була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Таким чином, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

А тому саме страхова компанія має відшкодувати і майнову (як зазначає позивачка - матеріальну), так і моральну шкоду. І тільки у випадку недостатності такого відшкодування обов`язок з відшкодуванню шкоди може бути покладено на відповідача, якщо відповідач не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої.

Щодо позовних вимог про компенсацію моральної шкоди, то у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування шкоди не має бути засобом збагачення, отримання доходу. Моральна шкода виконує компенсаційну функцію відшкодування саме моральних втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Вимога щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтовується моральними стражданнями позивачки, які вона зазнала внаслідок, як зазначає, протиправних та несумлінних дій відповідача.

Однак при розгляді справи було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода виникла виключно внаслідок протиправної та винної поведінки самої позивачки. Окрім того, суд може зменшити розмір заподіяної шкоди, зважаючи на поведінку потерпілої сторони, і у даному випадку така поведінка позивачки не була сумлінною.

Як пояснив представник позивача, її довірителька отримала 76000 грн. за завдану шкоду в результаті описаної дорожньо-транспортної пригоди. Однак письмові докази на підтвердження зазначеної обставини при як поданні позову, так і при розгляді справи надані не були, хоча судом була оголошена перерва у судовому засіданні з мотивів забезпечення права позивачки чи її представнику подати такі докази.

Суд зазначає, що у даному випадку при зверненні до суду позивачка не зазначила про важливі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надала суду відповідні докази. Позивачка чи її представник не просили витребувати такі докази у страхової компанії, а суд не має права самостійно збирати докази на підтвердження тих обставин, про які зазначають сторони.

Тобто при розгляді справи за наявними доказами не можливо встановити, яка саме шкода та у якому розмірі була відшкодована позивачці зі сторони страхової компанії у розмірі 76000 грн. (яка грошова величина була виплачена позивачці на відшкодування майнової шкоди, а яка - на компенсацію моральної шкоди). Позивачка надала суду копії фіскальних чеків, але можливо, вартість цього лікування вже була відшкодована позивачці страховою компанією. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в якості відшкодування моральної шкоди, але, вирогідно, що позивачка вже отримала певну грошову виплату від страхової компанії.

І тому суд не може перевірити, чи заявлена позивачкою до відшкодування майнова шкода і моральна шкода за рахунок відповідача то є різниця у випадку недостатності страхового відшкодування.

А з урахуванням обставин, що встановлені при розгляді справи, доведеність відповідачем протиправної поведінки позивачки, від чого вона отримала тілесні ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, наявного відшкодування позивачці за завдану шкоду страховою компанією, про що пояснив представник позивачки, суд вважає що відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів як у якості відшкодування майнової, так і моральної шкоди.

Таким чином суд дійшов висновку, що позов є недоведеним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 21 січня 2023 року.