Справа №443/909/22
Провадження №2/443/58/23
РІШЕННЯ

іменем України

30 січня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новий Розділ Львівської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, зокрема увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 . 29.11.2018 року у Новороздільській державній нотаріальні конторі заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , відповідно до якої вона є єдиним спадкоємцем. Позивач звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на своє ім`я, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 . Відтак, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.10.2022 року, в порядку витребування доказів зобов`язано Новороздільську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 26 жовтня 2022 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №288/2018, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.10.2022 року державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я. надіслано копію спадкової справи №288/2018, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 03.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак від представника позивача адвоката Ратича Т.М. надійшло клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити. Крім того долучив додаткові докази на підтвердження позовних вимог.

Представник відповідача Гніздичівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, із змістом позовної заяви ознайомлені та заперечень щодо вимог заявника не мають.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 23.02.1979 року у Новороздільській міські раді, Миколаївського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7, 50).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.51).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.52).

Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у м.Новий Розділ, Миколаївського району, Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.53).

Як вбачається із довідок Гніздичівської селищної ради №410 від 24.06.2022 та №950 від 09.12.2022, згідно запису в погосподарській книзі села Жирівське, Гніздичівської селищної ради, що зберігається в Облазницькому старостаті, в селі Жирівське Стрийського району Львівської області дійсно знаходиться будинковолодіння АДРЕСА_1 . Забудовником даного будинку був ОСОБА_3 . За даною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. Будинковолодіння на балансі Гніздичівської селищної ради не рахується. Площа земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 становить 0,25 га. (а.с.12, 79).

Відповідно до довідки Гніздичівської селищної ради №361 від 06.06.2022, житловому будинку, забудовником якого був ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно довідки Стрийської МБТІ №619 від 24.03.2021 року, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, який розташований у АДРЕСА_1 станом на 16.03.2021 року дійсно мають наступні характеристики: А-1 житловий будинок, цегла, рік побудови 1995, загальна площа 58,3 кв.м., житлова 15,9 кв.м., 15% зносу.

Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано (а.с.16).

Предметом спору у даній справі є житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.13-15), який належав ОСОБА_3 , що підтверджується такими доказами:

-довідками Гніздичівської селищної ради №410 від 24.06.2022 та №950 від 09.12.2022, відповідно до яких, згідно запису в погосподарській книзі села Жирівське, Гніздичівської селищної ради, що зберігається в Облазницькому старостаті, в слі Жирівське Стрийського району Львівської області дійсно знаходиться будинковолодіння АДРЕСА_1 . Забудовником даного будинку був ОСОБА_3 . За даною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. Площа земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 становить 0,25 га. (а.с.12, 79).

-довідкою Гніздичівської селищної ради №361 від 06.06.2022, згідно якої житловому будинку, забудовником якого був ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.11);

-технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_1 (а.с.13-15).

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими внесеними змінами та доповненнями).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи та письмовими доказами, які зазначені вище встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , дійсно на праві власності належав ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Новий Розділ помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Новороздільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 07.09.2018 року (а.с.8, 44).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входило право на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Новороздільської міської ради №11284 від 27.11.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.03.1986 року, знятий з реєстрації 08.10.2018 року у зв`язку із смертю.

На дату смерті з ним були зареєстровані; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.49).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіту не залишав, а відтак спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги спадкування за законом, були його дружина ОСОБА_2 , а також його діти ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_2 у визначений законом термін, а саме 29.11.2018 року звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №288/2018 (а.с.38-65).

Відповідно до витягу нотаріального акту №5392/2018 від 18.12.2018, який перекладений з польської мови на українську мову, ОСОБА_12 повідомляє, що її батько ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новий Розділ, де він останнім часом постійно проживав. Померлий був одружений на ОСОБА_14 і мав двох дочок ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . ОСОБА_12 заявляє, що відповідно до положень українського законодавства, усвідомлюючи наслідки поданої заяви відмовляється від спадщини після смерті свого батька ОСОБА_17 (а.с.41-42).

Крім того, в матеріалах даної спадкової справи наявна заява ОСОБА_11 , згідно якої остання повідомила, що відмовляється від належної їй частки у спадщині після смерті її батька ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_1 (а.с.43).

12.03.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на грошові вклади на загальну вартість 159333,08 грн. (а.с.62).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно.

Однак, постановою державного нотаріуса Новороздільської ДНК Шолок О.Я. №426/02-31 від 01.08.2022 року, Лизак Зої Олександрівніивідмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.17).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, оскільки позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка