РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/4937/22

Провадження № 22-ц/4815/259/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Гордійчук І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської областівід 08.02.2021 року у справі №569/17580/20з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовудо досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, так, зокрема, він сплачує аліменти ОСОБА_3 на сина ОСОБА_7 , 2007 року народження, у розмірі від 1500 гривень до 2000 гривень щомісячно. Під час розгляду судом справи №569/17580/20 ОСОБА_1 перебував під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 30.11.2020 року. З грудня 2020 року до травня 2021 року позивач перебував під домашнім арештом у с.Н.Петрівці Вишгородського району Київської області. До грудня 2021 року був зобов`язаний цілодобово носити електронний браслет в якості засобу контролю, що перешкоджало працевлаштуванню. Лише 01.10.2021 року позивач був прийнятий на роботу водієм, де йому нараховується заробітна плата у розмірі 6500 гривень, з яких після проведення податкових нарахувань з заробітної плати та аліментів на дочку ОСОБА_8 він отримує 2616,25 грн. Таким чином, розмір аліментів визначений рішенням суду унеможливлює належне матеріальне забезпечення позивачем сина ОСОБА_7 . Також зазначає, що на його утриманні перебуває ще й одинока матір ОСОБА_4 , єдиним джерелом доходу якої є пенсія.Ті кошти, що лишаються після сплати аліментів є недостатніми для проживання, відповідно його матеріальний стан погіршився.

Посилаючись на положення статті 192 СК України про можливість зменшення розміру аліментів, статті 183 СК України, якими передбачено, що на двох дітей стягується 1/3 заробітку, просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської областівід 08.02.2021 року на користь ОСОБА_5 на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовудо досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської областівід 10 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять жодних даних про те, в якому саме матеріальному становищі знаходився позивач на час прийняття рішення про стягнення аліментів, що унеможливлює встановлення факту погіршення майнового стану в порівнянні з тим, який існує натепер.Доводи позивача про те, що у нього на утриманні також перебуває ще одна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та непрацездатна мати ОСОБА_4 , не є достатніми для задоволення позову, оскільки ці обставини вже існували на момент розгляду судом справи про стягнення аліментів. Крім того, наявність у позивача на утриманні ще однієї дитини, окрім спільної з відповідачем доньки, на думку суду, не є достатньою підставою для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт не доводить зміни його матеріального стану та не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки встановлений судом розмір 1/4 не є завищеним.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 ..Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ще під час розгляду справи №569/17580/20 ОСОБА_1 посилався на обставини перебування на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_7 та непрацездатної матері ОСОБА_4 , проте такі обставини не були враховані Рівненським міським судом Рівненської області при ухваленні рішення 08 лютого 2021 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 .. Крім того зазначає, що ним доведено, що його майновий стан змінився з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів і він не має можливості сплачувати аліменти на дитину ОСОБА_6 у раніше визначеному судом розмірі частка всіх видів заробітку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, вказує на те, що при розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено, що на його утриманні також перебувають мати та інша малолітня дитина. Зауважує, що в суді першої інстанції його мама ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_1 уже тривалий час перебуває на службі в ЗС України, що на її погляд свідчить лише про покращення його матеріального становища.Вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2021 року у справі №569/17580/20 визначено місце проживання ОСОБА_8 , 2010 року народження, з матір`ю ОСОБА_5 ,з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 01 червня 2021 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_10 .

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що на його утриманні перебуває його матір та ще одна малолітня дитина, а також на погіршення майнового стану.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є пенсіонеркою та отримує визначену законодавством пенсію. Згідно довідки про доходи за період з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2022 року сума отриманої пенсії становила 16739,96 гривень.

Тобто на час ухвалення рішення Рівненським міським судом Рівненської області 08 лютого 2021 рокуу справі №569/17580/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки, вказані ОСОБА_1 обставини вже існували, і тому у суду немає підстав вважати, що має місце зміна обставин, та виникнення умов для зміни розміру аліментів, які передбачені статтею 192 СК України.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , його апеляційної скарги та зі змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області 08 лютого 2021 рокуу справі №569/17580/20 вбачається, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 взагалі не був працевлаштований, а на час звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів він є працевлаштований та отримує заробітну плату. Так з долученої ОСОБА_1 до позовної заяви довідки про доходи вбачається, що з жовтня 2021 року по березень 2022 року його заробітна плата становила 6500 гривень щомісячно.

Тобто твердження позивача, що його матеріальний стан погіршився з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, також не відповідають матеріалам справи.

Отже позивачем не доведено, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів його матеріальний стан змінився і він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржив рішення Рівненського міського суду Рівненської області 08 лютого 2021 рокуу справі №569/17580/20 і зважаючи на нетривалий час після його ухвалення, позов про зменшення розміру аліментів фактично зводиться до перегляду зазначеного судового рішення.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 08 лютого 2021 року,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С. В. Хилевич