ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1976/23 Справа № 199/8276/21 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суховарова Наталія Володимирівна, про стягнення коштів,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

25 жовтня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суховарова Наталія Володимирівна, про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 18 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_3 , укладено попередній договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Суховаровою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №508.

Відповідно до п.1 Договору, сторони домовились що Продавець у строк до 20 грудня 2019 року зобов`язується передати ОСОБА_1 у власність вказане майно та укласти із нею Договори купівлі-продажу.

Згідно з п.2 Договору, продаж майна було визначено у розмірі 286 000 грн.(що на момент укладання договору становило 11000 доларів США).

У день укладання попереднього Договору позивач сплатила ОСОБА_2 частку вартості майна у сумі 104000,00 грн.

30 вересня 2019 року ОСОБА_3 у порушення вимог попереднього Договору подарував майно, яке було предметом попереднього договору, своєму сину ОСОБА_2 .

Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Суховаровою Н.В., реєстровий №1191.

Від ОСОБА_2 позивачу стало відомо, що його батько ОСОБА_3 помер.

Уклавши попередній договір купівлі-продажу та особисто отримавши від позивача ОСОБА_1 завдаток в розмірі 104000,00 грн., ОСОБА_2 не повідомив позивача про те, що за життя батька він став власником будинку, який був предметом попереднього договору купівлі-продажу.

Згодом позивачу стало відомо, що 13 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 будучи власником садового будинку із земельною ділянкою, площею 0,040 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, садове товариство «Стіновик», уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Однак, ОСОБА_2 не повернув позивачу отримані ним, як аванс, суму у розмірі 104000,00 грн.

Відповідно до п.6 Попереднього Договору від 18 травня 2018 року, в разі необґрунтованого без поважних причин ухилення чи відмови від укладання договорів купівлі-продажу майна з боку Сторони 1 (продавець) укриття факту майнового спору, недодержання терміну підготовки документів та терміну продажу або зміни ціни продажу майна Сторона 2 (покупець) має право звернутися до суду з вимогою про спонукання Сторони 1 для укладання основного договору або повернення попередньо сплаченої частки вартості майна в сумі 104000,00 грн., та відшкодування збитків на таку ж суму.

Відповідно до п.9 Договору, Сторона 1 гарантує стороні 2, що на день укладання основного договору вона не буде укладати відносно цього об`єкту будь-яких інших правочинів, які б потягли виникнення прав у третіх осіб.

Втім, вказані вимоги Договору ОСОБА_3 дотримані не були.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути із ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , на свою користь суму авансу у розмірі 104000,00 грн., а також збитки у розмірі 104000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

04 жовтня 2022 рокурішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськау задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У грудні 2022 року, не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму авансу в розмірі 104 000 грн та за рахунок відшкодування збитків 104 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою не був укладений з ОСОБА_1 , аванс 104 000 грн є безпідставно отриманими коштами.

У визначений попереднім договором строк сторонами не було укладено основний договір купівлі-продажу з вини власника майна, який 30 вересня 2019 року уклав договір дарування садового будинку та земельної ділянки з ОСОБА_2 .

Оскільки договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Зазначає, що листом №1909/01-16 від 07.07.2022 року нотаріальна контора надала до суду інформаційну довідку зі спадкового реєстру після померлого ОСОБА_3 . Лист міститься в матеріалах справи, а інформаційна довідка відсутня, хоча направлялася нотаріальною конторою і була зареєстрована судом. Суд дійшов висновку щодо неналежного відповідача по справі лише на підставі листа нотаріальної контори, без дослідження та повторного витребування інформаційної довідки зі спадкової справи.

Суд не виконав вимоги щодо витребування доказів з власної ініціативи, чим порушив норми процесуального права, а лист нотаріальної контори без інформаційної довідки зі спадкового реєстру не може бути покладений в основу рішення.

Також враховуючи недобросовісність поведінки відповідача щодо неповідомлення кола спадкоємців та враховуючи факт проживання померлого в Індустріальному районі м. Дніпра, є доречним витребувати докази в Шостій Дніпровській державній нотаріальній конторі, що суд також не зробив.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у позові наполягала на поверненні суми авансу, коштів переданих за договором намірів. Аванс - грошова сума або інші матеріальні цінності, що видаються наперед у рахунок заробітку, належних платежів за товари. Законодавець не висуває вимог до форми укладення договору авансу.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_2 не був укладений із ОСОБА_1 , аванс 104 000 грн. є безпідставно отриманими коштами.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи.

Згідно зі ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Отже, наслідки невиконання умов попереднього договору є зобов`язанням, які нерозривно пов`язані зі спадкодавцем, - не можуть входити в спадкову масу та не підлягають задоволенню зі спадкоємців.

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Судом було встановлено, що позивач у визначений законом шестимісячний строк не звернулася до спадкоємців з відповідними вимогами.

Також позивачка не звернулася до відповідача, як спадкоємця, і з вимогами щодо укладання основного договору купівлі-продажу. Навпаки, між ними добровільно велися перемовини щодо укладання договору купівлі-продажу, позивачка вживала спроби знайти гроші та мала намір отримати кредит. Усе вищевказане свідчить по те, що укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування жодним чином не вплинуло на результат неукладення між сторонами основного договору, який, на думку суду, не був укладений через відсутність для його придбання коштів саме у ОСОБА_1 , що вона підтвердила в суді.

Відповідно до листа Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 21.12.2021 року №3980/01-16 повідомлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. У судовому засіданні відповідач повідомив, що батько проживав на час смерті з братом.

Таким чином, доказів того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, до суду не надано, а тому в даному випадку він не є належним відповідачем.

Також суд вважав, що оскільки ОСОБА_1 не пред`явила вимоги до спадкоємців у встановлений ст.1281 ЦК України строк, тому позбавляється права вимоги у даних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: