Справа № 214/6161/22
2/214/1301/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

31 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, при заочному розгляді, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/6161/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 14 листопада 2022 року, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 червня 1991 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу, актовий запис №370.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 28 червня 1991 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу. Спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають. Єдина спільна донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже є повнолітньою. Спочатку стосунки між ними склались, вони разом виховували їх спільну доньку, планували майбутнє та будували їх сім`ю, з повагою ставились один до одного. Однак з часом стосунки між ними зіпсувались, що призвело до їх остаточного припинення. З серпня 2016 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. ОСОБА_2 виїхав до Російської Федерації, де проживає на теперішній час, отримав російське громадянство та наміру повертатись до України не має. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам позивача. Надання строку на примирення вважає недоцільним, оскільки кожен з них живе тривалий час своїм власним життям, інтересами та не має бажання поновлювати стосунки. Майновий спір між ними відсутній.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.11).

Правом на участь в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_4 » просила залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, у тому числі в порядку ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошень на сайті Судова влада, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.

Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 28 червня 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу, актовий запис №370 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28 червня 1991 року, а.с.6).

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує зі свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 11 лютого 1993 року (а.с.5). Станом на момент пред`явлення ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу вона досягла повноліття.

Як вказувала позивач, шлюбні стосунки між сторонами припинено з серпня 2016 року у зв`язку з різними характерами, відсутністю взаєморозуміння, що в сукупності унеможливило подальше сумісне їх проживання однією сім`єю. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків, притаманних подружжю, не підтримують.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв.

Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин розірвання шлюбу, тривалості часу з моменту припинення між ними стосунків, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, спільні малолітні чи неповнолітні діти у них відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28 червня 1991 року (а.с.6) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » (рос.) на « ОСОБА_6 » (рос) / « ОСОБА_4 » (укр.), яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення позивачем відповідної вимоги щодо цього.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 136, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 274 ч.4, ст.ст.280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), зареєстрований 28 червня 1991 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу, актовий запис №370 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб відповідно до ч.2 ст.115 СК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду складено та підписано без проголошення 31 січня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко