Справа № 303/3235/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2022 року у справі № 303/3235/21 (Головуючий: Монич М.В.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житловим приміщенням та вселення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка з 28 квітня 2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання, у 2018 році, подружжям побудовано будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який було зареєстровано на відповідача. У вказаному будинку вони мешкали всією сім`єю.

Після звернення позивачки до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, відповідач подав зустрічний позов про визначення місця проживання дітей, забравши до цього старшу доньку проживати з собою. Позивачка була змушена переїхати проживати до своїх батьків, так-як відповідач змінив всі замки на будинку і перешкоджає їй користуватися житловими приміщеннями і даний факт було зафіксовано працівниками поліції.

Пізніше, органом опіки та піклування було винесено рішення згідно якого ОСОБА_2 разом з дітьми мала проживати в спірному будинку після чого відповідач надав ключі від будинку і вони декілька днів проживали в спірному будинку разом. Однак, через декілька днів відповідач спровокував ситуацію після якої позивач разом з дітьми вночі змушена була поїхати до батьків. На наступний день замки на будинку було змінено знову. Така ситуація негативно впливає на дітей, оскільки рідні сестри не можуть бачитися, спілкуватися та гратися разом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у проживанні в житловому будинку та користуванні цим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_2 в будинок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

Не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права так як позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин справи, а саме наявність перешкод в користуванні житловим будинком, підтвердження, що вона фізично позбавлена можливості вселитися в будинок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки дана апеляційна скарга не спростовує жодним чином змість позовних вимог ОСОБА_2 та не спростовує зазначені у рішенні від 29.03.2022 року обставини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 яка просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2022 року без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, і його неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Мукачвським відділом РАЦС Мукачівського міськрайонного управління юстиції.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140575628 від 08.10.2018 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів № 279 від 25.09.2018 року, декларація про готовність об`єкта до експлуатації ЗК № 06 від 22.08.2018 року, технічний паспорт № 16791 від 04.07.2018 року.

ГУНП в Закарпатській області Національної поліції України надано відповідь на адвокатський запис, з якого вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до поліції з повідомленням про те, що чоловік ОСОБА_1 не впускає її з дитиною до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також 29.09.2020 року ОСОБА_2 зверталася до поліції з повідомленням про те, що по місцю її проживання у АДРЕСА_1 , її чоловік ОСОБА_1 спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Відомості про вказані повідомлення були зареєстровані в ІТС ІПНП ЄО Мукачівського ВП

Згідно Витягу з протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.02.2021 року було вирішено надати батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 термін 1 місяць для самостійного розв`язання конфлікту, за умови їх спільного проживання з дітьми, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 , де родина проживала до звернення до суду.

З довідки Павшинського старостинського округу № 31026/0/99-21 від 02.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає у АДРЕСА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК Української РСР).

У частині першій статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Разом із цим, будинок по АДРЕСА_1 був набутий на праві приватної власності ОСОБА_1 у 2018 році, саме за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, що дає змогу прийти до висновку, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У підтвердження позовних вимог щодо усунення першкод у користуванні майном , позивачем надано довідку № 31026/0/99-21 від 02.12.2021 року, згідно якої позивач разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 ; витяг з протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.02.2021 року та відповідь надана ГУНП в Закарпатській області Національної поліції України щодо звернення позивачки до поліції з повідомленнями про створення відповідачем перешкод у користуванні житлом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано дійшов висновку, щодо вчинення відповідачем перешкод у користуванні спільним будинком та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 .

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий

Судді: