Справа № 191/2206/22
Провадження № 2/191/705/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Первун Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2022 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення суми основного боргу та суми 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступним.

01.02.2018 року позивачем було надано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позику - грошові кошти в розмірі 77834,00 доларів США на строк до 01.11.2019 року. Надання вказаної позики було оформлено розпискою ОСОБА_2 , написаною та підписаною ним власноручно. Вказана розписка від 01.02.2018 р. є доказом надання позики ОСОБА_2 . Строк повернення вказаної позики в повному обсязі було встановлено до 01 листопада 2019 року. Однак, станом на подання позовної заяви до суду позика не була повернута ОСОБА_2 . На неодноразові звернення позивача щодо повернення позичених грошових коштів ОСОБА_2 відповідав відмовою. За таких обставин ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Фактично позивачем було передано в якості позики грошові кошти в сумі 77854,00 доларів США.

Позивач свої зобов`язання з передачі грошових коштів в якості позики виконав.

Сума основної заборгованості складає 77834, 00 доларів США, сума 3% річних - 6621,30 доларів США. Всього - 84455,30 доларів США.

Ухвалою суду від 28.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У сьогоднішньому судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 01.02.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, що підтверджується копією розписки від 01.02.2018 року (а.с. 7). Оригінал розписки було надано позивачем для дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до умов договору позики від 01.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 77834 (сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять чотири) доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01.11.2019 року (а.с. 7).

Станом на 09.09.2022 року (дата подачі позову) та на час розгляду справи відповідач борг не повернув.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1,ч. 2 п. 1ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договором позики, укладеним 01.02.2018 року між ним та відповідачем у справі, з позовом до відповідача, як до позичальника, з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, оскільки строк зобов`язання передбачений умовами договору позики закінчився, а відповідач зобов`язання за договором не виконав.

Суд доходить висновку, що договір позики від 01.02.2018 року укладено сторонами у відповідності зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, а тому він вважається укладеним з моменту написання відповідачем розписки від 01.02.2018 року, яка складена на підтвердження укладення договору позики та його умов і факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, факт укладення між сторонами 01.02.2018 року договору позики підтверджується належним та допустимим письмовим доказом: розпискою відповідача від 01.02.2018 року, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу N 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі N 6-2129цс16 від 16.10.2016 року, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі N 6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Доказів того, що борг повернуто відповідачем суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу за договором позики в межах заявлених вимог підлягає стягненню з відповідача повністю на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення.

Нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по справі №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Суд перевіривши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, зазначає що він є невірним. Здійснивши перерахунок за період, що був взятий за основу розрахунку в позові (з 01.11.2019 року по 31.08.2022 року), судом встановлено, що сума 3% річних від простроченої суми, яка підлягає задоволенню становить 6614,83 доларів США, виходячи з наступної формули:

Проценти = Сума боргу ? Процентна ставка (%) / 100% ? Кількість днів / Кількість днів у році,

де Сума боргу сума простроченого боргу; Процентна ставка (%) проценти річних; Кількість днів кількість днів прострочення зобов`язання; Кількість днів у році кількість днів у календарному році:

Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти
01.11.2019 - 31.12.20196177 834,003,000%390,24
01.01.2020 - 31.12.202036677 834,003,000%2 335,02
01.01.2021 - 31.12.202136577 834,003,000%2 335,02
01.01.2022 - 31.08.202224377 834,003,000%1 554,55
Разом1035 6 614,83

За приписами частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню: сума основного боргу у розмірі 77834 доларів США та сума 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 6614,83 доларів США, а всього 84448 (вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок вісім) доларів США 83 цента.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку із частковим задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 12403,76 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 133, 137, 141, 223, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст.11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , суму основного боргу у розмірі 77834 доларів США та суму 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 6614,83 доларів США, а всього 84448 (вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок вісім) доларів США 83 цента.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витрати на судовий збір у розмірі 12403 (дванадцять тисяч чотириста три) грн. 76 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 10 березня 2023 року.

Суддя О.І. Окладнікова