ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9092/21

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/317/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актових записів про народження дітей відомостей про батька.

В обґрунтування позову посилався на те, що з початку 2014 року його відносини з відповідачем мали періодичний характер, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , як стверджувала відповідачка.

Вказує, що деякий час не спілкувався з відповідачкою і після поновлення відносин 14.07.2018 вони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . Проте, рішенням Чернігівського районного суду від 27.07.2020 шлюб з відповідачкою було розірвано і у кожного з`явились нові сімейні відносини, від яких у відповідачки ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 .

Відповідачка самовільно зазначила його батьком дитини сина ОСОБА_5 , при державній реєстрації народження, що підтверджується свідоцтвом про народження, проте в цей час з відповідачкою він не проживав і жодних стосунків не мав, а тому у нього виникли сумніви щодо кровної спорідненості з дітьми, в актових записах про народження яких він записаний як батько.

Посилаючись на положення ст 136 СК України, у позові ОСОБА_1 просить:

- виключити відомості про його батьківство з актового зпису № 2792 від 29.05.2019 про народження ОСОБА_6 , зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції;

- виключити відомості про його батьківство з актового зпису № 231 від 31.01.2019 про народження ОСОБА_7 , зробленого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області;

- виключити відомості про його батьківство з актового зпису № 41 від 09.01.2021 про народження ОСОБА_8 , зробленого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми);

- зобов`язати Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни в актові записи у книзі актів громадянського стану про народження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та видати нові свідоцтва про народження на ім`я дітей.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.09.2022 прийнята відмова ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 в частині виключення відомостей з актового запису № 231 від 31.01.2019 про народження ОСОБА_7 , провадження у справі в цій частині закрито (а.с. 83).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, задоволено частково.

Виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 41 від 09.01.2021 про народження ОСОБА_8 , вчиненого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що визнання відповідачем позову в частині виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження ОСОБА_9 не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд прийняв таке визнання, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову в цій частині.

За висновком суду, факт того, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 не заперечувався відповідачем по справі і об`єктивно підтверджується даними в актовому записі про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька дитини, проте позивач погодився на реєстрацію його батьком за особистою заявою. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_6 не зважаючи на доведений факт відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки позивачем не доведено, що на момент реєстрації дитини ОСОБА_6 він не міг не знати, що не є її батьком.

Також судом зазначено, що в частині вимоги позивача про зобов`язання Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актових записів слід відмовити, враховуючи положення ст.1291 Конституції України та ч.1 ст.18 ЦПК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2022, задовольнивши його позовні вимоги в частині виключення відомостей про його батьківство з актового запису від 29.05.2019 про народження ОСОБА_6 .

За доводами апеляційної скарги при ухваленні судом рішення в оскаржуваній частині судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що судом не враховано його позицію, викладену в позовній заяві, та твердження відповідачки, що він є біологічним батьком ОСОБА_3 , тому після поновлення відносин не було підстав не вірити відповідачці.

Також заявник зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом не були враховані результати ДНК експертизи, яими було спростовано його біологічне батьківство щодо ОСОБА_3 .

Заявник також посилається, що у січні 2022 року відповідачка зверталась до Чернігівського районного суду про позбавлення його батьківських прав щодо трьох дітей (справа № 742/3125/22), проте 26.01.2022 позов було повернуто.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу учасниками справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 140).

16.01.2023 на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність та у відсутність його представника (а.с. 143, 143 зворот).

Враховуючи наведене та виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 14.07.2018 сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.07.2020 (а.с. 13-14, 39).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.01.2021 відповідач ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Актовий запис про народження №41 від 09.01.2021 було складено в порядку ст.133 СК України (а.с. 10, 62).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.01.2019 відповідач ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Актовий запис про народження №231 від 31.01.2019 було складено в порядку ст.133 СК України (а.с. 12, 62).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.05.2019 відповідач ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для внесення відомостей до актового запису була заява позивача ОСОБА_1 про визнання батьківства в порядку ст.ст.125,126 СК України (а.с. 11, 62).

Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження № 35199 від 15.08.2022, який є додатком до цивільної справи, біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 виключено. Біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 не виключено. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючи ознак неродинних осіб, складає 99,999999997%.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 136 СК України, посилався на те, що у нього виникли сумніви щодо кровної спорідненості з дітьми, в актових записах про народження яких він записаний як батько.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовнх вимог в частині виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того, що визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд прийняв таке визнання на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незважаючи на доведений факт відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки позивачем не доведено, що на момент реєстрації дитини ОСОБА_6 , він не міг не знати, що не є її батьклм, отже відсутні підстави для задоволення вимог у цій частині.

Також судом зазначено, що в частині вимоги позивача про зобов`язання Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актових записів слід відмовити, враховуючи положення ст.129-1 Конституції України та ч.1 ст.18 ЦПК України.

Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження ОСОБА_6 , в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження ОСОБА_6 .

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із частиною першою статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Європейський суд з прав людини у справі «Йевремович против Сербии», зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, тобто батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст.136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, з урахуванням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18).

Апеляційний суд враховує, що законодавством обмежено право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено 04.06.2019 (а.с. 40-42), тобто через п`ять років після народження дитини за спільною заявою сторін у справі, а саме, що батьком дитини є позивач, тобто відповідно до статті 126 СК України, а відповідач під час розгляду справи стверджувала, що позивач на день звернення із заявою про визнання себе батьком дочки ОСОБА_3 був обізнаний, що не є біологічним батьком цієї дитини, оскільки на час знайомства дитині було вже 4 роки.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів про його необізнаність про те, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 . Як було встановлено, відповідач не заперечувала обставин позову, що позивач не є біологічним батьком народженої нею доньки ОСОБА_3 .

Отже, не спростовано доводами апеляційної скарги правильні висновки суду першої інстанції, що на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини щодо батька позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові ОСОБА_10 , подачею спільної заяви про визнання батьківства лише у червні 2019 року, при тому, що шлюб між сторонами був укладений у липні 2018 року та пред`явлення даного позову у грудні 2021 року.

Вказані докази підтверджують заперечення відповідача, про обізнаність позивача на час внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, що він не є батьком.

При цьому, оскільки сторони зазначали суперечливі дані щодо часу знайомства та спільного проживання та при цьому не надали жодного доказу на спростування доводів кожного, то колегія суддів не приймає їх до уваги при вирішенні справи по суті.

Саме вищезазначені та досліджені судом першої інстанції обставини і докази складають коло джерел обізнаності позивача про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_3 під час подання заяви про визнання батьківства.

За наведених обставин, апеляційний суд визнає доведеними заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач ОСОБА_1 на час реєстрації у червні 2019 року визнавав себе батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обставинами справи не міг не знати, що він не є біологічним батьком дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував належні норми матеріального права, які їх регулюють, а також встановив, що відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обізнаності позивача під час подання заяви про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_6 про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього, як про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.01.2023.

Головуючий Судді: