Справа № 697/2061/22
№ пров. 2/697/155/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 р. м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю помічника судді, який за дорученням судді виконує обов`язки секретаря судового засідання Нероди С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якої діє адвокат Васянович В`ячеслав Валерійович (далі також адвокат Васянович В.В.) звернулася до суду з позовом до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в серпні 2022 року, під час звернення до нотаріуса, у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу квартири, позивач дізналася про те, що на квартиру, яка була приватизована її батьком, в якій позивач має частку у праві власності, накладений арешт.

Згідно витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно було з`ясовано, що постановою Канівського міського відділу ДВС Канівського міського управління юстиції б/н від 14.02.2003 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 4930239), об`єктом обтяження виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка звернулася до Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де їй пояснили, що виконавчі провадження відносно позивача відсутні.

30.08.2022 за вих. № 88, адвокатом Васяновичем В.В. на адресу відповідача було направлено адвокатський запит, в якому адвокат, крім іншого, просив надати інформацію про стан виконавчого провадження відносно позивача.

У відповідь на адвокатський запит відповідач своїм листом від 05.09.2022 за № 22078 повідомив, що на виконанні у відділі не перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 05.12.2002 № 2-349 Канівського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів в сумі 2598,64 грн. По вищевказаному виконавчому провадженню відомості в реєстрах відсутні. Виконавче провадження знищене за минуванням терміну зберігання, що становить 3 роки, тому неможливо встановити наявність заборгованості по виконавчому провадженню чи будь-яких інших фактів.

Квартира АДРЕСА_2 , зокрема її частка, належить позивачу на праві спільної сумісної власності (була приватизована), однак розпорядитися нею вона не має можливості, так як на неї накладений арешт та заборона на відчуження.

Постановою державного виконавця Канівського міського відділу Державної виконавчої служби Говорун Д.Я. від 14.02.2003, на підставі виконавчого листа в/л 2-349 Канівського районного суду Черкаської області від 05.12.2002 накладено арешт на майно, що належить позивачу та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке їй належить.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , від 16.08.2022 вбачається, що державним нотаріусом Шатило Л.А. 10.05.2007 на підставі постанови 992, 14.02.2003 Канівська ДВС, зареєстровано заборону на відчуження нерухомого майна позивача, а саме квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 4930239.

У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , накладеного постановою державного виконавця відділу Канівського міського відділу Державної виконавчої служби Говорун Д.Я. від 14.02.2003 (в реєстрі від 10.05.2007), реєстраційний номер обтяження: № 4930239 та виключити зазначені заборони з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.12.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.01.2023 від Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено наступне.

Постановою державного виконавця № б/н від 14.02.2003 було накладено обтяження на квартиру АДРЕСА_2 в рамках виконання виконавчого листа № 2-349 від 05.12.2002 виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів в сумі 2598,64 грн.

Виконавче провадження, за яким було накладено обтяження на нерухоме майно, закінчено та передано до архіву і знищене за сплином терміну зберігання, що становить 3 роки, тому встановити наявність заборгованості по виконавчому провадженню неможливо.

На теперішній час у Канівському відділі державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває жодного виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 .

Підстави для зняття арешту з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Васяновичу В.В.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Васянович В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з хворобою, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, у поданому до суду відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 15.03.1994 № 1563 (а.с.17-18).

Постановою державного виконавця Канівського міського управління юстиції Державної виконавчої служби Говорун Д.Я. від 14.02.2003, на підставі виконавчого листа в/л 2-349 Канівського районного суду Черкаської області від 05.12.2002 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_2 та заборонено здійснювати відчуження вказаного майна, яке їй належить (а.с.13).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , від 16.08.2022 вбачається, що державним нотаріусом 10.05.2007 на підставі постанови 992, 14.02.2003 Канівська міська ДВС, зареєстровано заборону на відчуження нерухомого майна позивача, а саме: квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 4930239 (а.с.14-16).

Згідно витягу Автоматизованої системи виконавчого провадження про стан виконавчого провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_1 записів не знайдено. Тобто інших виконавчих проваджень відносно позивача на виконанні у відповідача не перебуває.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавець у частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття арешту з нього може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Тобто, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 04.08.2020, ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 30.08.2003 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.12).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_9 мала статус боржника у виконавчому провадженні відкритому відповідно до виконавчого листа № 2-349 від 05.12.2002 виданого Канівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 коштів в сумі 2598,64 грн. (а.с.13), тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме: оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суду, після встановлення тієї обставини, що позивач був боржником у виконавчому провадженні, належить закрити провадження у справі, оскільки законом у цьому випадку передбачено інший спосіб судового захисту.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Крім цього, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 , як на підставу заявлених позовних вимог, посилається на ст.ст. 317, 319 ЦК України, відповідно яких, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За встановлених обставин справи та суті позову є безпідставним посилання позивача в позовній заяві на ст.ст. 317, 319 ЦК України щодо захисту права власності, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач ОСОБА_9 є боржником у виконавчому провадженні, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

З урахуванням наведеного, дані вимоги підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 255, 256, 263, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Б . К . Скирда