ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2036/23 Справа № 199/2951/21 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богдан Андрійович про визнання неправомірними дій та зобов`язання перерахувати заборгованість зі сплати аліментів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022року (головуючий в суді першої інстанції Богун О.О.),

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федько Богдана Андрійовича - Державний виконавець, в якій викладено вимоги про визнання неправомірними дій щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021року за період з 05 січня 2021року по червень 2022року та вимагав зобов`язати перерахувати заборгованість, оскільки Державний виконавець невірно здійснював розрахунок без врахування фактичних доходів заявника за відповідний період, а виходив із показників середньомісячної заробітної плати по регіону.

Також, ОСОБА_1 в обґрунтування заяви вказував на те, що він добровільно виконував рішення суду, однак Державний виконавець не врахував всіх сум сплачених в рахунок аліментів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2022року відмовлено в задоволенні скарги. Суд першої інстанції правові підстави для відмови вбачав у тім, що розрахунок здійснений у відповідності з вимогами діючого законодавства, на підставі наданих учасниками справи доказів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Прохода Руслан Сергійович висловив вимогу скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема не врахував того, що окрім добровільної сплати аліментів ще до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів боржник ОСОБА_1 окремо сплачував додаткові витрати. Та в порушення норм процесуального права, суд не врахував всіх письмових доказів наданих заявником.

Також незаконність і необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що при розрахунку розміру заборгованості виходячи із показників середньомісячної заробітної плати по регіону суд не врахував, що заявник не являвся безробітнім та мав дохід за місцем роботи.

Інші доводи зводились до того, що суд не врахував того, що не було інших правових підстав для сплати коштів стягувачу та ОСОБА_1 не мав перед ОСОБА_2 жодних грошових зобов`язань, окрім аліментів.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і Державного виконавця явка яких є необов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 червня 2022року Державним виконавцем на підставі виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2022року відкрито виконавче провадження ВП № 69161184 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 квітня 2021року до досягнення найстаршою дитиною повноліття /а.с. 6, 7/.

Довідка про доходи від 13 липня 2022року № 1 містить відомості про те, що ОСОБА_1 справді працював в приватному підприємстві «Текст Трейд Сервіс» на посаді директора та загальна сума доходу за період з 01 квітня 2021року по 30 червня 2022року за винятком аліментів становила 117391,34грн та за цей період було утримано 22891,34грн /а.с.8/.

В трьох довідках Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 08 лютого 2022року № 8RSTA6VIHNNCPIV4 відображена інформація про те, що ОСОБА_1 за період з 05 січня 2021року по 31 січня 2022року здійснював платежі за допомогою електронного додатку Приват 24 одержувачу ОСОБА_2 в графі деталі операції йшлося про переказ на картку одержувача ОСОБА_2 , оплата послуг за ОСОБА_4 , перший клас, ОСОБА_5 , п`ятий клас в різних сумах /а.с.9-12/; також про сплату коштів від ОСОБА_1 одержувачу ОСОБА_2 вказують квитанції цього банку від 28 лютого 2022року 5000,00грн, 29 березня 2022року 5000,00грн та 30 червня 2022року 3090,00грн /а.с.9-12, 13-15, 39, 57-58/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за в/д 199/2951/21 від 28 жовтня 2021року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Державним виконавцем за період з квітня 2021року по серпень 2022року визначений сукупний розмір заборгованості в сумі 39010,00грн при визначенні якого виконавець виходив із розміру доходів/середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості /а.с.16/.

Суд першої інстанції відмовляючи в скарзі вважав що Державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, при цьому суд вважав що в наданих квитанціях не йшлося про сплату аліментів, і такі письмові документи не являлися належним підтвердженням сплачених сум в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так суд до спірних правовідносин обґрунтовано застосував положення Закону України "Про виконавче провадження" - Закон /в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ та виходив із змісту статті 18 Закону якою передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У даній справі заявник заперечував відсутність боргу за тих обставин, що він виплачував аліменти у розмірі визначеному рішенням суду повністю виходячи із його фактичних доходів як особа, яка працевлаштована та отримує заробітну плату, наявність обставин щодо сплати позивач пов`язував із відправленнями через електронні банківські сервіси.

Виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального розміру, передбаченого Сімейним кодексом України /стаття 71 СК України/.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаної норми права заявник, як платник аліментів свої вимоги обґрунтовував наявністю Довідки про доходи № 1 від 13 липня 2022року Приватного підприємства Текст Трейд Сервіс за підписом ОСОБА_1 як директора і головного бухгалтера підприємства, за змістом якої в період часу з квітня 2021року по червень 2022року із сукупного доходу боржника вже було утримано аліменти.

Частина шоста статті 71 Закону визначає, що у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, установі, організації, фізичної особи, фізичної особи підприємця відрахування здійснюється з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

За підтверджених обставин станом на квітень 2021року не було постанови виконавця про стягнення аліментів як частки заробітку боржника, також ніщо не вказує що Державний виконавець чи стягувач направляли виконавчий документ для стягнення. Водночас боржником не підтверджено, що суми які було зазначено в довідці №1 від 13 липня 2022року дійсно фактично було утримано і перераховано виконавцю чи стягувачу.

Отже суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення наданої довідки і обґрунтовано вважав що для того, щоб зазначений документ врахувати як належний письмовий доказ який був вирішальним для розгляду справи необхідно переконатися в його достовірності.

Частиною третьою статті 71 СК України передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Та судом першої інстанції дана правова оцінки ключовому аргументу заявника, який не підтвердив належними та допустимими доказами обставин з приводу його офіційного працевлаштування, та отриманої заробітної плати (доходу).

Відповідно до положень статті 195 Сімейного кодексу України за змістом частини другої якої визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи ненадання заявником доказів Державному виконавцю в підтвердження тих обставин що він працював і мав дохід суд не міг пересвідчитися в належності та допустимості довідки, та відхиляючи ключові аргументи, висунуті заявником в апеляційній скарзі, припущення щодо доказової сили вказаних документів не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля. Таким чином, воно не могло задовольнити вимогу законності, передбачену чинним законодавством.

За конкретних обставин цієї справи ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість для надання суду апеляційної інстанції доказів в підтвердження обставин якими він обґрунтовував свої вимоги, однак останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для того щоб він реалізував свої права в апеляційному суді, суд позбавлений можливості примусити заявника до вчинення ним певних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та надав можливість боржнику реалізувати в повній мірі процесуальні права сторони спору.

Та реалізуючи принцип змагальності сторін в цивільному процесі та з огляду на те, що доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України, а справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, апеляційний суд у цьому аспекті, враховуючи що платіжні доручення можуть мати значення для вирішення справи такі питання розглянув. Та суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі, оскільки зміст цих платіжних доручень та довідок як надважливі ключові аргументи заявника не є свідченням внесення коштів ним як платником та не вказує на цільове призначення платежів як таких що пішли на погашення аліментів.

З огляду на факти справи, доводи сторін і свої висновки сам факт того, що ОСОБА_1 надав платіжні доручення, в яких не йшлося про сплату ним саме аліментів на користь стягувача, не був достатнім для пояснення того, чому інтереси утримувачки аліментів та її пояснення мали поступитися місцем інтересам платника і чому розглянувши по суті аргументи заявника, щодо не врахування Державним виконавцем у розрахунку заборгованості всіх сум в яких не йшлося про аліменти суд мав їх взяти до уваги.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та за таких підстав вважає, що відповідно до статтей 374, 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2022року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2023року.

Судді: