Справа №760/9382/19 2/760/3951/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Усатової І.А., за участю секретаря - Омелько Г.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки закінченим, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати закінченим іпотечний договір № 02-10/2876 від 10 липня 2008 року на майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ,укладений між нею та АКБ «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення.

Посилається в позові на те, що 10 липня 2008 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк»» в особі заступника керуючого Заїки О.М., яка діяла на підставі Статуту кредитора, Положення про Київську міську філію було укладено кредитний договір № 10-29/7854, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 162813 доларів США з процентною ставкою 13,5 % річних строком до 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 10 липня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку була передані майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.3.1. кредитного договору вона зобов`язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 9 липня 2033 року.

Вказала, що 4 лютого 2009 року, у зв`язку з неможливістю вчасно та в повному обсязі здійснювати щомісячні платежі по кредитному договору, звернулася з заявою до банку з проханням про перегляд умов договору, листом від 20022009 № 16-08/4158 банк відмовив у задоволенні заяви.

20 жовтня 2009 на її адресу надійшов лист, у якому зазначалося, що станом на 16.10.2010 утворилася заборгованість, яка становить 20193,42 доларів США та 5991,01 грн. з вимогою негайного повернення заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 181876,42 доларів США та 5991 ,01 грн.

Зазначає, що банк, надіславши лист- вимогу по погашення в повному обсязі суми кредиту, в односторонньому порядку змінив строки виконання зобов`язання за кредитним договором з липня 2033 на 20 жовтня 2009, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, не підлягали виконанню, а кредитний договір припинив свою дію. Відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Зазначає, що оскільки відповідач протягом більш ніж 3 років не намагався у примусовому порядку стягнути заборгованість за кредитним договором, то станом на дату подачі цієї позовної заяви строк дії кредитного договору та договору іпотеки завершився.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 11 травня 2019 року.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням зазначених норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Крім того, за вимогами ЦПК України належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням статті 51 ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 11 ст.33 Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк»» в особі заступника керуючого Заїки О.М., яка діє на підставі Статуту кредитора, Положення про Київську міську філію було укладено кредитний договір № 10-29/7854, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 162813 доларів США з процентною ставкою 13,5 % річних строком до 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань було укладено іпотечний договір № 02-10/2876 від 10 липня 2008 року на майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , укладений між нею та АКБ «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Заїки О.М., яка діє на підставі Статуту кредитора, Положення про Київську міську філі ю.

Згідно з п. 1.3.1. кредитного договору позивач зобов`язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 9 липня 2033 року.

Вказала, що 4 лютого 2009 року, у зв`язку з неможливістю вчасно та в повному обсязі здійснювати щомісячні платежі по кредитному договору, звернулася з заявою до банку з проханням про перегляд умов договору, листом від 20022009 № 16-08/4158 банк відмовив у задоволенні заяви.

20 жовтня 2009 на її адресу надійшов лист №27-02/96-4421, у якому зазначалося, що станом на 16.10.2009 утворилася заборгованість, яка становить 20193,42 доларів США та 5991,01 грн. з вимогою негайного повернення заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 181876,42 доларів США та 5991 ,01 грн.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотечного договору закінченим, позивачка посилається на припинення дії кредитного договору після направлення повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості та оскільки, АКБ «Укрсоцбанк» протягом більш ніж 3 роки не намагався у примусовому порядку стягнути заборгованість за кредитним договором, то строк дії кредитного та іпотечного договорів закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. І мова йде саме про припинення права іпотеки.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 480/2365/16 / провадження № 61-16539св21 / зазначено, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання. Тобто при наявності спору як такого і лише шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не закінченою.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України право визначення предмета і підстав позову належить позивачеві.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач не довела, що відповідачем порушуються її права та які потребують захисту.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 509, 546, 548, 575, 593, 598, 599, 626, 1054 ЦК України, Законом України « Про іпотеку», ст.ст. 4, 12, 13, 31, 76-81, 89, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки закінченим відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Усатова