Справа № 487/304/22
Провадження № 2/487/554/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20.01.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі, головуючого судді - Притуляк І.О., за участю: секретарів судового засідання Уманського І.В., розглянувши у спрощеному позовному проваджені у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

20.01.2022 року, до суду надійшов позов представника ОСОБА_1 адвоката Стинки С.О., яким він просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки заборгованості за договорами позики від 23.07.2020 року у розмірі 27103, 30 грн.; 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1816 грн..

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 23.07.2020 року, ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір позики, про що було складено розписку, за яким передала йому 1000 доларів США.

Згідно договору відповідач зобов`язався повернути суму позики у строк до 30.08.2020 року, однак до теперішнього часу відповідач умов договору не виконав.

Посилаючись на зазначене просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість, за вищевказаним договором позики у розмірі 27103,30 грн. (гривневий еквівалент 1000 доларів США за курсом НБУ станом на день подачі позовної заяви.)

В обґрунтування заявленої вимоги, в частині відшкодування моральної шкоди, зазначив, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , що пролягають у неповернені грошових коштів, позивачці спричинено значні душевні страждання, які полягають у зміні звичного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль на його відновлення.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

До судового засідання позивач та її представник не з`явились.

Представник позивач надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його та позивача відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про поважність причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до переконання про доцільність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого позивач передала, а відповідач отримав у борг грошову суму в розмірі 1000 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму не пізніше 30 серпня 2020 року.

У зазначений строк ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституцією України не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Так, положеннями ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми боргу за договором позики від 23.07.2020 року, в зазначеному у позовній заяві розмірі, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 27 103,30 грн. що є гривневим еквівалентом 1000 доларів США станом на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з ОСОБА_2 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, Цивільного кодексу а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.

Укладений між сторонами у справі договір позики також не містить цього виду цивільної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов висновків, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимо (за вимогу майнового характеру) у розмірі 908 грн..

Керуючись ст.10,18,23,76,279,258,259,263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.07.2020 року у розмірі 27 103, 30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн..

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 )

Головуючий суддя: І.О. Притуляк