Справа № 307/2747/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Зубашков М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 307/2747/18 (Головуючий: Гримут В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Тячівської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа сектор державної реєстрації в особі Тячівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення Тячівської міської ради № 1801 від 15 серпня 2017 року та державної реєстрації прав на земельну ділянку, мотивуючи тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 084350, зареєстрованого 07.04.2011 року її покійному чоловікові ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,0794 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Поряд з вказаною земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка площею 0.20 га., якою вони з 1980 років користувалися (засадили дерева, збирали з них плоди, скошували траву), що стверджується даними які знаходяться у погосподарській книзі.

Право користування земельною ділянкою площею 0.20 га ними набуто у встановленому на той час порядку.

Незважаючи на те, що вказана земельна ділянка перебувала у їхньому з чоловіком користуванні з 1993 року ОСОБА_4 неодноразово вчиняв дії спрямовані на незаконне заволодіння нею.

У 1994 році ОСОБА_4 ініціював позов до її чоловіка ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди, у задоволенні якого рішенням Тячівського районного суду від 02.08.1994 р. було відмовлено.

Даним рішенням встановлено факт самовільного захоплення даної земельної ділянки ОСОБА_4 , за що той був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до землевпорядної експертизи від 14 квітня 1994 р. земельна ділянка площею 0.20 га, виділена відповідачеві не вилучена у ОСОБА_6 згідно діючого земельного законодавства.

Також, судом встановлено, що земельна ділянка, розміром 0.20 га., якою користувався ОСОБА_6 , була зареєстрована за ним у земельно-шнуровій книзі відповідно до ст. 30 ЗК України і тому не вилучалася.

Навесні 2018 року ОСОБА_4 знову почав вчиняти позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи правомірність своїх дій наявністю у нього правовстановлюючих документів.

Із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :06:002:0052, площею 0.25 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_2 , 28 вересня 2017 року зареєстрована за ОСОБА_4 .

Всупереч пунктів 2.1. та 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом № 376 Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року, під час встановлення та закріплення межовими знаками меж між земельними ділянками в натурі, позивач не була присутня, оскільки її ніхто не повідомляв про дату та час проведення робіт, натомість такі були проведено умисно без її згоди.

Відповідач, достовірно знаючи про фактичні обставини користування спірною земельною ділянкою площею 0.20 га., її розмір та реальні межі, не вжив заходів щодо спільного погодження меж та встановлення межових знаків, внаслідок чого набув у власність земельну ділянку, яка знаходилася у її користуванні, що унеможливлює реалізацію нею у встановленому законом порядку конституційного права на землю.

Із технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0.25 га., по АДРЕСА_2 , вбачається, що така виготовлялася у порядку передбаченому ст. 55 Закону України «Про землеустрій», до неї додано договір купівлі-продажу житлового будинку від 05.05.1989 р., в якому не обумовлено площу земельної ділянки на якій знаходиться вказаний будинок.

Відповідно до довідки Тячівської міської ради № 02-34.2/509 від 18.06.2018 року, згідно погосподарської книги, станом на 1989 рік, тобто на час набуття у власність житлового будинку відповідачем, за вказаним будинком ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зареєстрована земельна ділянка площею тільки 0.07 га. Підстав вважати, що житловий будинок відповідача ОСОБА_4 розташований на земельній ділянці площею 0.25 га., немає, а тому виготовлення технічної документації в порядку передбаченому ст. 55 Закону України «Про землеустрій» не відповідає вимогам закону.

Оскільки позивачка з чоловіком декілька десятків років користувалися спірною земельною ділянкою, посадили на ній фруктові дерева, здійснювали сінокос, то вони розраховували з часом набути на неї право користування згідно діючого законодавства.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати незаконним та скасувати рішення Тячівської міської ради № 1801 від 15 серпня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (кадастровий номер :06:002:0052) ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна земельна ділянка) у власність, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_2 , та надання її у власність ОСОБА_4 », а також скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_4 , в якості відповідача по справі судом залучено 11 січня 2019 року, як правонаступника ОСОБА_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 09 вересня 2020 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 17-ої сесії VII скликання Тячівської міської ради № 1801 від 15.08.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :06:002:0058) ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) у власність, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та надання її у власність ОСОБА_4 , 123 та надання її у власність ОСОБА_4 ».

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244, номер запису про право власності в реєстрі речових прав 22672411 на земельну ділянку кадастровий номер :06:002:0052, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнуто із ОСОБА_2 та Тячівської міської ради на користь ОСОБА_3 по 4020 грн. 90 коп. судових витрат, а всього 8041 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як звертаючись із позовом до суду позивачка не обґрунтувала свої вимоги щодо порушення її прав, як землекористувача та не надала жодного належного доказу такого використання, та рішення компетентного органу про надання їй чи членам її сім`ї (її господарства) у користування чи у власність земельної ділянки. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушення з боку ОСОБА_4 та його спадкоємців права законного володіння позивача та які би підлягали відновленню у порядку встановленому законом.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 січня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як правонаступника померлої ОСОБА_3 , у якості позивача у справі № 307/2747/18.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Дубровської О.М. яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_8 адвоката Полгар М.З., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суджу за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 084350, виданого 01 лютого 2011 року на підставі рішення Лазівської сільської ради 17-ої сесії 5-го скликання №15 від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки 0,0794 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відповідно до списків співвласників земельних ділянок, вказана земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Із державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0794 га., розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :06:002:0013 та із збірного кадастрового плану, що є частиною технічної документації на підставі якої видавався вказаний державний акт вбачається, що вказана земельна ділянка від А до Б межує із землями загального користування (вулиця), від Б до В землями належними ОСОБА_9 , від Г до В із землями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , від Г до А із землями ОСОБА_10 ..

Рішенням Тячівського районного народного суду від 02 серпня 1994 року стверджено, що ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0.20 га. по АДРЕСА_3 , яку від нього у липні 1993 року захопив відповідач.

Дане рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили.

Частиною 5 ст. 20 ЗК УРСР, який діяв до 1991 року, право користування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчуються записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

Згідно наданих Лазівським старостинським округом відомостей з по господарських книг Лазівської сільської ради у користуванні сім`ї ОСОБА_3 , знаходились земельні ділянки загальною площею 0,15 га, а з 1992 року загальною площею 0,70 га, у тому числі під багаторічними насадженнями (сіножаті) площею 0,53 га.

Повідомленням Лазівського старостинського округу № 97, починаючи з 1991 року всі земельно-шнурові книги мали бути передані для подальшого їх ведення у сільській раді, однак після розпаду колгоспу у Лазівській сільській раді такі не надходили.

Разом з тим, до наданого 07.11.2022 року Архівним відділом Тячівської РДА, архівного витягу з рішення Лазівської сільської ради 10 сесії ХХІІ скликання від 27.12.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян, ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 (чоловіку позивача) передано у приватну власність земельні ділянки, які були у їх постійному користуванні, площею 0,70 га.

Пунктом І Розділу Х Перехідні положення ЗК України передбачено, що що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням 17-ої сесії VII скликання Тячівської міської ради № 1801 від 15.08.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :06:002:0052) ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у власність площею 0,2500 га, яка знаходиться у АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень.

Суд першої інстанції встановив, що ні рішення органу місцевого самоврядування, ні рішення суду про вилучення від ОСОБА_5 , ОСОБА_3 спірної земельної ділянки не ухвалювалося, і своїм рішенням Тячівська міська рада надала ОСОБА_4 у власність земельну ділянку, яка знаходилася у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і не була вилучена у встановленому законом порядку, що свідчить про порушення оскаржуваним рішенням земельних прав позивача і обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як такі не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і вимогах закону та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой