Справа № 492/806/22
провадження № 4-с/492/2/23
УХВАЛА

про залишення скарги без руху

03 лютого 2023 року м.Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

ознайомившись із скаргою державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. на постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, -

встановив:

Державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. звернувся до суду із зазначеною скаргою на постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, в якій просить визнати їх незаконними та скасувати, посилаючись на те, що після винесення Одеським апеляційним судом постанови від 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 прибув до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, однак повідомив, що не буде сплачувати адміністративні збори. Враховуючи, що ОСОБА_1 не здійснено оплату усіх необхідних платежів, державним нотаріусом декілька разів відкладалося вчинення нотаріальної дії на строк, що не перевищує одного місяця, скаржник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2023 року, винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. є незаконною, передчасною, без урахування всіх обставин справи, у зв`язку з чим скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Ознайомившись зі скаргою, поданою заявником, а також документами, доданими до неї, вважаю, що зазначена скарга підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Суддя вважає за необхідне застосувати саме ці норми ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні питання про залишення скарги без руху, оскільки відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

Згідно з п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається із доданих до скарги постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, останні винесені 19 січня 2023 року, проте скарга надійшла до суду 02 лютого 2023 року.

Скаржником не вказано у скарзі, коли він дізнався про порушення його права та не додано доказів на підтвердження цього, не вказано причин, які вказують на поважність причин пропуску строків звернення до суду зі скаргою.

Таким чином, скаржнику слід надати докази на підтвердження дати, коли йому стало відомо про наявність оскаржуваних постанов для можливості вирішення питання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою.

У пунктах 2, 3 прохальної частини скарги державний нотаріус просив визнати незаконними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 19 січня 2023 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 733/889/17 прийшла до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17.

З урахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

На підставі викладеного, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, вважаю, що заявлені державним нотаріусом вимоги щодо визнання незаконними та скасування постанов старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим скаржнику слід конкретизувати вимоги скарги, виклавши їх у відповідності до вимог закону.

Крім того, скаржник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 492/38/21, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 29 грудня 2022 року, що викладено в прохальній частині скарги та відноситься до вимог скарги, однак за своєю суттю вказана вимога не є позовною, а містить елементи заяви про забезпечення позову.

Відповідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Разом із тим, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, що передбачено в п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього 34 Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Передчасний розгляд частини вимог до ухвалення рішення по суті без видалення судді до нарадчої кімнати та з`ясування усіх обставин по справі та дослідження доказів не допускається.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені положеннями 151 ЦПК України.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України, визначені заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Водночас скаржник, фактично зазначаючи у прохальній частині скарги вимоги щодо вжиття заходів забезпечення скарги, не дотримався вимог, визначених ст. 153 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості розглянути зазначену вимогу в скарзі на стадії відкриття провадження та прийняти будь-яке процесуальне рішення.

Тому, скаржнику слід викласти вимоги щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа окремим клопотанням.

Вказані недоліки скарги унеможливлюють вирішення питання про призначення по ній судового засідання та подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Як вбачається зі скарги та матеріалів, доданих до неї, всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України, до скарги не долучено докази, які підтверджують направлення її копії учасникам провадження старшому державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. та стягувачу ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, вважаю, що скарга державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. на постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище, протягом десяти днів з дня отримання скаржником копії наявної ухвали.

Крім того, вважаю за необхідне попередити скаржника, що в разі не усунення порушень закону, допущенних при подачі скарги, скарга буде вважатися не поданою, та повернута заявнику.

Спосіб усунення недоліків заяви полягає в поданні скарги у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Скаргу державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. на постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермаш Р.В. про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити недоліки скарги протягом десяти днів з дня отримання копії наявної ухвали.

Роз`яснити, що інакше скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.