К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року місто Київ

справа № 756/7571/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/14402/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Диби О.В. від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на майно.

Позов мотивовано тим, що 31 січня 2001 року тітка позивача - ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 91, яким заповіла на його користь все своє майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла і після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на недоотриману пенсію в сумі 106 819 грн. 24 коп.

Позивач звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 19 серпня 2022 року № 1745/02-

31/231/2022 у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку із відсутністю інформації щодо наявності заповіту у Спадковому реєстрі.

Посилаючись на те, що порушення державним нотаріусом строку внесення відомостей про посвідчення заповіту до Спадкового реєстру не свідчить про те. що волевиявлення заповідача під час вчинення заповіту не було вільним і не відповідало її волі, позивач просив визнати дійсним заповіт, складений 31 січня 2001 року ОСОБА_2 та посвідчений у місті Новоазовськ Донецької області, державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 91; визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію в сумі 106 819 грн. 24 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним заповіт, складений 31 січня 2001 року ОСОБА_3 , посвідчений у місті Новоазовськ Донецької області, державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєвою В.О., зареєстрований у реєстрі за № 91. Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію у розмірі 106 819 грн. 24 коп. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заповіт відповідає вимогам, встановленим законодавством, відсутність запису у Спадковому реєстрі не свідчить про його недійсність. Позивачем також доведено підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію ОСОБА_2 в розмірі 106 819 грн. 24 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про виплату недоотриманої пенсії, відповідне питання не розглядалося та рішення щодо нього не приймалося, а тому судовий спір щодо виплати недоотриманої пенсії є передчасним. Крім того, при вирішенні спору не було залучено орган місцевого самоврядування, який у випадку відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, є належним відповідачем у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що її зміст не стосується предмету та підстав позову, а тому задоволенню не підлягає.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в судове засідання не з`явилося, від представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність за наявними в матеріалах доказами.

Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 31 січня 2001 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося на користь ОСОБА_1 . Зазначений заповіт був посвідчений державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєвою В.О., реєстровий номер 91 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 4 травня 2022 року, серія НОМЕР_1 (а.с.86).

17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 (а.с. 84).

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Литвин І.В. від 19 серпня 2022 року № 1745/02-31/231/2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію у розмірі 106 819 грн. 24 коп. у зв`язку із тим, що заповіт відсутній в спадковому реєстрі (а.с.113).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Поняття спадкоємства (спадкування) можна визначити як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Відповідно до статі 524 ЦК Української РСР, тут і далі в редакції, що була чинною на момент посвідчення заповіту, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державам, кооперативам та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (стаття 534 ЦК УРСР).

Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

На підставі наказу Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року № 714/4935 затверджено Положення про Спадковий реєстр.

Пунктом 5 вказаного наказу установлено, що всі заповіти, складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину з 1 грудня 2000 року підлягають обов`язковій реєстрації в Спадковому реєстрі у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр.

Перевіривши складений ОСОБА_2 заповіт від 31 січня 2001 року, суд першої інстанції загалом дійшов правильного висновку, що на момент його посвідчення він відповідав встановленим законодавством вимогам, проте помилково послався на норми Цивільного Кодексу України, який набрав чинності лише 1 січня 2004 року.

В той же час, суд першої інстанції правильно констатував, що невнесення державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєвою В.О. відомостей до Спадкового реєстру не свідчить про недійсність такого заповіту.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду про наявність правових підстав для визнання заповіту дійсним з таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та

інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спеціальними нормами права, що регулюють виникнення, зміну, припинення правовідносин спадкування за заповітом є Глава 85 "Спадкування за заповітом" ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Дана Глава не містить положень закону щодо визнання дійсним заповіту.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 не зазначив підстав, на яких ґрунтується його позовна вимоги про визнання заповіту дійсним.

Оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним, така позовна вимога не може бути задоволена.

Суд першої інстанції також задовольнив позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно до неналежного відповідача - Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори.

Такий висновок і рішення суду першої інстанції прямо суперечать сталій практиці суду касаційної інстанції у справах такої категорії.

У постановах Верховного Суду від 3 квітня 2019 року (справі № 629/1296/16-ц), від 26 вересня 2019 року (справа № 208/2353/18) сформульована правова позиція про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин щодо яких виник спір.

Колегією суддів жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України "Про нотаріат" право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак при такому оскарженні нотаріус буде

належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії (наприклад щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. При цьому для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем/органом місцевого самоврядування), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець/орган місцевого самоврядування, а не нотаріус. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно (недоотриману пенсію) не може бути пред`явлена до нотаріуса, оскільки належним відповідачем у такому спорі буде інша особа, яка не визнає за позивачем таке право.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 090 грн. 88 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо

предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності на майно, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б; Код ) судовий збір в розмірі 3 090 грн. 88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: