ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року, ухвалене суддею Шаренко С.Л., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC6 від 01.09.2016 року у розмірі 18 489,60 грн. станом на 28.08.2020 року та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання банк виконав, а відповідач свої зобов`язання не виконує, в результаті чого допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 рокуу задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в Анкеті-заяві не зазначено номер та дати укладеного договору, розмір встановленого кредиту та розмір відсотків, а тому неможливо встановити, що даною заявою ОСОБА_1 уклав саме договір, який зазначено в розрахунку заборгованості. Витяг з Умов та Витяг з Тарифів не містить підпису відповідача, а тому не може бути складовою договору, що також вказано у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

В апеляційній скарзі позивач АТ «А--Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з даними Умовами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Крім цього, зазначає, що відповідач користувалася кредитом, а отже ознайомився з Умовами та правилами надання послуг в А-Банку. Тобто, вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Посилається на відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву АТ «А-Банк», згідно з якою погодився з умовами та правилами надання послуг, номер договору та дата в заяві не вказані (а.с. 5 зворот).

Згідно наданого банком розрахунку за кредитним договором №SAMABWFC6 від 01.09.2016 року ОСОБА_1 станом на 28.08.2020 року має заборгованість 18 489,60 грн., яка складається з наступного: 12 288,54 грн. - заборгованість за кредитом; 5 851,06 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 350,00 грн. пеня (а.с. 4-5.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в Анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні дані про номер та дату укладеного договору, розмір встановленого кредиту та розмір відсотків. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з даними Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку ознайомився та погодився відповідач, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та неустойки саме у тому розмірі і порядку нарахування, про який зазначає позивач.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно матеріалів справи встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за його користування та пеню, посилаючись на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету заяву.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Відтак, колегія суддів, вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та пенею, такі висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р . у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в Анкеті-заяві не зазначено номер та дати укладеного договору, розмір встановленого кредиту та розмір відсотків, а тому неможливо встановити, що даною заявою ОСОБА_1 уклав саме договір, який зазначено в розрахунку заборгованості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 є укладеним, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту у повному обсязі.

При цьому колегія суддів враховує, що фактичне користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується наданим розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а.с. 4-5), який є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Із вказаного розрахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, початком періоду розрахунку заборгованості є 01.09.2016 року, що відповідає даті підписання Анкети-заяви ОСОБА_1 (01.09.2016 року), ОСОБА_1 вносилися кошти на погашення заборгованості, востаннє 23.11.2019 року.

З урахуванням викладеного вище, рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про їх задоволення в цій частині.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, АТ «А-Банк» сплатило 2 102 грн. судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 20) та 3 153 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 48).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «А-Банк» підлягають стягненню 3 494,60 грн. судового збору ((2102грн. + 3153 грн)*66,5%), пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 рокув частині позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 288,54 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 494,60 грн., а всього 15 783,14 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О.А. Лобов В. М. Триголов