Житомирський апеляційний суд
02 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Шевчук А.М., Павицької Т.М.
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 ; стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту її звернення до суду до досягнення вісімнадцятирічного віку включно, допустивши рішення суду негайному виконанню.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2022 року залишено без змін.

17.01.2023 ОСОБА_1 подала до суду заяву у якій просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат з надання їй правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. та гонорару успіху у розмірі 10 000 грн, стягнувши вказані витрати з ОСОБА_2 . Посилається на те, що нею 11.01.2023 було подано до апеляційного суду заяву в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України щодо подання у справі відповідної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

У запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні такої заяви про ухвалення додаткового рішення. Вважав, що розмір витрат на правничу допомогу є необгрунтованим. Зазначив, що доводи ОСОБА_1 щодо складності справи та посилання на те, що місце проживання дитини разом із мамою заперечується відповідачем, наявність у дитини інвалідності, потреба у оперативному втручанні не є належними доказами, які підтверджують обгрунтованість, розумність і співмірність судових витрат відповідно до ціни позову. Вказав, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат. Наголосив, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху» у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Демчик Н.О. заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала, надала детальні пояснення.

Представник третьої особи Баб`як М.М. надав відповідні пояснення, заперечив щодо стягнення судових витрат у заявленому розмірі.

Інші учасники процесу до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із положеннями частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала копію Угоди про надання правничої допомоги від 28.11.2022, з якої вбачається, що надання правничої допомоги на стадії апеляційного перегляду справи № 295/16016/21 за погодженням сторін обумовлено в розмірі 10 000 гривень. Також позивачем додано Квитанцію від 28.11.2022 про оплату наданих послуг адвокатом Левчук Т.В. на суму 10 000 гривень та копію акта виконаних робіт від 16.01.2023, який містить опис послуг, виконаних адвокатом робіт, з яких: складання відзиву у справі, складання письмових клопотань та заяв, здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні (т.3 а.с.8). При цьому в акті не визначено окремо вартість кожної наданої адвокатом послуг, а зазначено, що загальна вартість наданої правничої допомоги за ведення цивільної справи №295/16016/21 на стадії апеляційного перегляду складає 10 000гривень.

Матеріалами справи підтверджується наявність відзиву на апеляційну скаргу, промови в порядку норм ст. 368 ЦПК України (т.2 а.с.192-196, 237-242), наявність письмових клопотань та заяв, а також участі адвоката у судових засіданнях апеляційного суду.

Водночас, колегія суддів зауважує, що клопотання стосувалися питань відкладення розгляду справи як адвокатом Левчук Т.М. так і її довірителькою ОСОБА_1 (т.2 а.с.161-163), питань продовження строку подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2 а.с.171-172), що не може розцінюватись як надання правничої допомоги учаснику справи щодо суті вирішення спору.

Щодо визначення розміру судових витрат на надання правничої допомоги колегією суддів враховується відзив на апеляційну скаргу, письмову промову, яка перекликається із змістом відзиву, та участь адвоката Левчук Т.М. у судових засіданнях.

Так, судове засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 було призначено на 01.12.2022, проте було відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Левчук Т.М. у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Наступне судове засідання, яке було призначено на 15.12.2022 року не відбулось за клопотанням представника відповідача адвоката Демчик Н.О., яка просила надати їй час для ознайомлення з відзивом на апеляційну скаргу, проте адвокат Левчук Т.М. у судове засідання з`явилась та була готова до розгляду справи.

12.01.2023 справа була розглянута по суті з винесенням рішення, адвокат Левчук Т.М. брала участь у розгляді справи та виконувала процесуальні обов`язки, покладені на адвоката цивільно-процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5ст.137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що надані ОСОБА_1 документи підтверджують факт надання адвокатом позивачу юридичних послуг, їх обсяг та вартість на підставі яких встановлюється розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на наведене, враховуючи складність справи в цілому, обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт щодо складання відзиву на апеляційну скаргу та участі у судових засіданнях, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви та вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Окрім того, адвокат Левчук Т.В. та позивач в Угоді від 28 листопада 2022 року погодили, що у випадку прийняття позитивного рішення на користь ОСОБА_1 , остання зобов`язана адвокату сплатити додатковий гонорар - «гонорар успіху» в сумі 10000 грн, який не включається у вартість надання адвокатом правничої допомоги (а.с.6 т. 3 ).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Так, у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 6729,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі №128/1326/18 (провадження №61-5523св21), від 27 квітня 2022 року у справі №757/10886/20-ц (провадження №61-13490св21), від 04 травня 2022 року у справі №10402/20 (провадження №61-16027св21) та від 01 червня 2022 року у справі №755/12273/15-ц (провадження №61-10875св21).

Враховуючи викладені вище правові висновки Верховного Суду, критерії необхідності та розумності, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу у вигляді «гонорару успіху» підлягають зменшенню до розміру 3 000гривень.

Суд також звертає увагу, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Окрім того, згідно постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, №916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тому доводи заперечень представника позивача у цій частині є безпідставними.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 8 000гривень.

Керуючись ст. 270, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000 гривень судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.02.2023.

Головуючий Судді