ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1370/23 Справа № 213/1788/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/1788/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірнично-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Попова В.В., повний текст рішення складено 17 жовтня 2022 року

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що в період з 06.08.2012 по 03.11.2017 року працював на підприємстві відповідача слюсаремремонтником управління з ремонту технологічного устаткування, а потім майстром дільниці в цьому управлінні. 07 грудня 2012 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він у молодому віці отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких у нього погіршилося здоров`я, була порушена нормальна життєдіяльність, він не мав можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, він до цього часу відчуває постійний біль, дискомфорт, пригнічення фізичного та душевного стану. Вважає, що втрата здоров`я на виробництві завдає йому моральних страждань, що носять триваючий характер, тому просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 195000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, інших борів та обов`язкових платежів в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виробничої травми при виконанні трудових обов`язків.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі та стягнувши на свою користь 195 000 грн. без утримання податків з доходів фізичних осіб, інших зборів та обов`язкових платежів.

В обґрунтування зазначив, що суд не врахував того факту, що його було звільнено з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. При обґрунтуванні суми відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві. Крім того, коли межі відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, вважає цілком розумним розмір моральної шкоди у 30 місячних розмірів мінімальних заробітних плат. Суд, не відкинувши жодні аргументи позивача, не навів жодних мотивів у обґрунтування визначення розміру моральної шкоди у два рази менше, ніж зазначено у позові. Також посилається на судову практику у подібних правовідносинах. Крім того, зазначив, що відповідно до п.п.164.2.14 п.154.2 ст.164 ПК України передбачено, що суми на відшкодування моральної шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення. В обґрунтування зазначив, що вина відповідача у справі не встановлена. Позивач отримав виробничу травму внаслідок нещасного випадку, який стався через власне недбальство та порушення Інструкції з охорони праці. Відповідач в свою чергу дотримується всіх вимог, які встановлені ст.13 ЗУ «Про охорону праці». Зазначає також, що воєнний стан, введений на всій території України, унеможливлює ведення товариством виробничо-господарської діяльності у повному обсязі, частина працівників знаходиться у простої. Сума у 195000 грн. є вкрай завищеною та призведе до понесення товариством додаткових витрат.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 195000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 06.08.2012 року працював в АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді слюсаря-ремонтника 4-го розряду дільниці з ремонту та реконструкції устаткування фабрик управління з ремонту технологічного устаткування, майстром дільниці. Згідно наказу №583зв від 03.11.2017 року його було звільнено у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я з 03.11.2017 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

12 листопада 2012 року комісією з розслідування нещасного випадку, що стався 07 листопада 2012 року в районі технологічного отвору кульової ями млинів №11-13 відмітки +3700 відділення подрібнення РЗФ №2 з потерпілим ОСОБА_1 , складено Акт розслідування форми Н-5, згідно з яким технічні причини нещасного випадку відсутні, організаційними причинами є: невиконання посадових обов`язків, порушення п.п.2.7, 2.17 «Посадової інструкції №35-47 механіка дільниці№ 5 з ремонту та реконструкції устаткування фабрик» від 01.04.2009 року; порушення п.п.2.4, 2.8 «Посадової інструкції №05-29 механіка дільниці подрібнення рудозбагачувальної фабрики №2» від 31.05.2012 року; невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення п.2.4.5 «Інструкції з охорони праці №ОТ 35-01 35-47 слюсаря-ремонтника» від 29.05.2012 року. В розділі 6 цього Акту зазначено, що нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом і по ньому складається Акт за формою Н-1.

Згідно з Актом №6 форми Н-1 від 12.11.2012 основною причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків, супутніми - невиконання вимог інструкції з охорони праці. Як вказано комісією в п.10 цього Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є механік дільниці управління з ремонту технологічного устаткування ОСОБА_2 , механік дільниці подрібнення рудозбагачувальної фабрики №2 ОСОБА_3 , та слюсар-ремонтник управління з ремонту технологічного устаткування ОСОБА_1 .

Позивач в період з 07.11.2012 по 01.12.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Криворізькій міській лікарні №11 з діагнозом «Закритий оскольчастий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, забій грудної клітки.

Починаючи з грудня 2014 року, позивач неодноразово проходив лікування в травматологічному відділенні, відновлювальному відділенні, в тому числі - щорічно, протягом 2015-2022 років - в НДІ медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ, діагноз - наслідки виробничої травми (07.11.2012 року) у вигляді консолідованого осколкового перелому лівої п`яткової кістки, посттравматичний нейродистрофічний синдром лівої ступні, посттравматичний остеоартроз зліва, больовий синдром.

З копій медичних документів вбачається, що позивач ходить за допомогою ціпка, з кульганням на ліву ногу, відчуває болючість.

Внаслідок зазначеного вище трудового каліцтва первісним висновком медико-соціальною експертної комісії ОСОБА_1 19.06.2013 встановлено третю групу інвалідності, а при повторних оглядах 03.06.2015 - ступінь втрати професійної працездатності 30% по трудовому каліцтву (нещасний випадок 07.11.2012р.) та третю групу інвалідності. Відповідний показник ступеню втрати працездатності та III група інвалідності підтверджено оглядом МСЕК від 16.06.2021 року строком до 01.07.2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що травма, яка була отримана позивачем 07.11.2012 року, пов`язана з виробництвом, медичні документи підтверджують наявність у нього наслідків каліцтва, стійку втрату працездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд зазначив, що незважаючи на нещасний випадок, позивач продовжував певний час працювати на підприємстві відповідача, та врахував характер та тривалість отриманого ним ушкодження здоров`я, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках. Крім того, вказав, що оскільки розмір моральної шкоди становить 80000 грн., тобто перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, то зазначену суму з треба стягнути з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування форми Н-5, згідно з яким технічні причини нещасного випадку відсутні, організаційними причинами є: невиконання посадових обов`язків, порушення п.п.2.7, 2.17 «Посадової інструкції №35-47 механіка дільниці №5 з ремонту та реконструкції устаткування фабрик» від 01.04.2009 року; порушення п.п.2.4, 2.8 «Посадової інструкції №05-29 механіка дільниці подрібнення рудозбагачувальної фабрики №2» від 31.05.2012 року; невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення п.2.4.5 «Інструкції з охорони праці №ОТ 35-01 35-47 слюсаря-ремонтника» від 29.05.2012 року.

Таким чином, в даному випадку травма, яку зазнав позивач, пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Позивачем оскаржується рішення суду у частині розміру моральної шкоди, яку було стягнуто судом першої інстанції, та зазначено, що він є замалим. Відповідачем у своїй апеляційній скарзі зазначено, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим. Однак апеляційний суд відхиляє доводи скарг щодо необґрунтованості розміру відшкодування, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, яка є робочою групою, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, те, що протягом тривалого часу після настання нещасного випадку позивач продовжував трудові відносини з підприємством відповідача. Судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 80000 грн. є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Апеляційний суд не приймає посилання позивача на судову практику інших судів, оскільки вона не має правового значення для розгляду даної справи та зроблена за інших обставин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду у даній частині, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Водночас апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо хибного висновку про утримання зазначеної суми з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня

2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що дане судове рішення підлягає зміні, оскільки моральна шкода у даному випадку підлягає стягненню без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, апеляційний суд, однак, зазначає, що сума до стягнення, присуджена позивачу, залишена незмінною. За таких обставин підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 80000 (вісімдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: