ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1412/23 Справа № 183/510/19 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

-за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

24 січня 2019 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому ставилось питання про стягнення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 18 278, 96 грн., з яких: 1515, 13 грн. заборгованість за кредитом, 12136, 17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3519, 14 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 858, 52 грн. штраф (процентна складова).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

27 січня 2022 року заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2007 року, станом на 30.09.2018 року у розмірі 1515, 13 гривень, що складає тіло кредиту. Стягнутий судовий збір в розмірі 1921 гривня.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У жовтні 2022 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині незадоволення вимог щодо комісії та зарахуванням частини сплаченої відповідачем комісії в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не дослідив всі обставини справи, не врахував норми законодавства, які регулюють умови встановлення комісійних платежів за користування кредитними коштами.

Так, на момент укладення кредитного договору діяв Закон України «Про споживче кредитування». Вказаний закон передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця, зокрема, можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Проте, суд першої інстанції не з`ясував норми цього закону та Закону України «Про захист прав споживачів» і не надав їм належної правової оцінки.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні неправомірно зарахував сплачену відповідачем комісію в рахунок заборгованості за основною сумою кредиту, в тому числі посилаючись на норму ст.216 ЦК України, оскільки правила ЦПК України не надають суду права виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи та самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ні банк, ні відповідач не заявляли вимоги про визнання кредитного договору та/або певних його умов недійсними та про застосування наслідків недійсності.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки наявному в матеріалах справи Паспорту споживчого кредиту, який підтверджував, що відповідач перед підписанням заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування був проінформований про розмір та порядок сплати комісії за користування кредитом. З умовою про комісію він погодився, що підтверджується його підписом у Паспорті споживчого кредиту, відповідно дії відповідача при укладенні кредитного договору не суперечили його волевиявленню та вимогам закону. Також суд не дослідив Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де в п.5.7.3. зазначено за що саме сплачується комісія.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 18 278, 96 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

У анкеті-заяві позичальника від 13 червня 2007 року процентна ставка визначена, як фіксована, у розмірі 1, 9% в місяць на залишок заборгованості.

Проте, розрахунок заборгованості за кредитним договором містить дані про встановлення процентної ставки у розмірі 22,8%, а з 01.01.2013 року процентна ставка збільшена до 30%, останнє погашення заборгованості відбулося 07.09.2012 року (а.с. 5-8).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

При цьому у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 червня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.01.20149 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 червня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви. Заява містить дані про встановлення фіксованого проценту за користування кредитом.

Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Встановивши зазначені обставини справи суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення тіла кредиту, але з такими висновками у повній мірі колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією та штрафів, але не може погодитись у відмови у стягненні процентів за користування кредитом.

У анкеті-заяві позичальника від 13 червня 2007 року процентна ставка визначена, як фіксована, у розмірі 1, 9% в місяць на залишок заборгованості, що становить 22,8%, а з 01.01.2013 року процентна ставка збільшена до 30%, останнє погашення заборгованості відбулося 07.09.2012 року.

Таким чином, судом першої інстанції цілком правомірно відмовлено у стягненні процентів за користування кредитом на рівні 30% на рік, але позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом на рівні 22, 8% підлягають задоволенню, оскільки саме таки проценти погоджені сторонами.

Заборгованість по процентам за користування кредитом на рівні 22, 8% складає 9 223, 49грн., які й підлягають стягненню з відповідачки.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, лише в частині стягнення процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуємо рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Позивачем за подачу апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 2881, 50 грн. (а.с.91).

В апеляційній скарзі ставилось питання про стягнення 16763, 83грн., апеляційним судом скарга задовольняється частково в розмірі 9 223, 49грн., що складає 55% від суми, яку позивач просив стягнути.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладеного з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 1585, 83 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2007 року, станом на 30.09.2018 року у розмірі 9 223 (дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 49 коп., що складає заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 83 коп.

Вважати стягнутими загалом заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року та цією постановою з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2007 року, станом на 30.09.2018 року у розмірі 10 738 (десять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 62 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1515 гривень 13 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 223 гривні 49 коп. А також вважати стягнутим загальну суму судових витрат 3506 (три тисячі п`ятсот шість) гривень 83 коп., яка складається із судового збору за подання позову у розмірі 1921 гривня та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1585 гривень 83 коп.

В іншій частині заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: