КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 359/5647/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1936/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
10 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного судуКиївської області від 18 лютого 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Бориспільська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без укладення шлюбу, визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в цьому майні, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С ТА Н ОВ И В:

В липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , за яким був зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 . Спадкоємицями першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є дочками спадкодавця.

Позивач посилалась на те, що станом на день відкриття спадщини ОСОБА_5 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 без укладення шлюбу. У зв`язку з тим, що автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , були придбані під час проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем, вказані транспорті засоби були їх спільною сумісною власністю.

Після смерті ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на транспортні засоби припинилось: у позивача виникло право власності на 1/2 частку в автомобілі марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та на 1/2 частку в причепі марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , тоді як інша 1/2 частка у транспортних засобах ввійшла до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

У зв`язку із викладеним та з врахуванням заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.172-175, т. 1) просила встановити факт, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з 01 січня 2004 року по 07 грудня 2019 року; визнати автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5 , а також визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в цьому рухомому майні та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 липня 2020 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевською М.В. та зареєстроване в реєстрі за №2-488, в частині спадкування 1/2 частки в транспортних засобах.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановленофакт, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з 1 січня 2004 року до 1 грудня 2019 року.

Визнаноавтомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Визнаноза ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в автомобілі марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та на 1/2 частку в причепі марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 .

Визнанонедійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 липня 2020 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевською М.В.та зареєстроване в реєстрі за №2-488, в частині спадкування ОСОБА_2 1/2 частки в автомобілі марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та 1/2 частки в причепі марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 .

У задоволенні позову в частині вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем з 1 грудня 2019 року по 7 грудня 2019 року відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 1294 гривень 80 копійок.

Стягнутоз ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 1294 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що батько відповідача - ОСОБА_5 не проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , зокрема, вони не були пов`язані спільним побутом та не мали взаємних прав та обов`язків. Ці обставини свідчать про те, що спірні транспортні засоби були особистою власністю ОСОБА_5 , а не спільною сумісною власністю його та позивача.

Посилався також на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, де зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Зазначив, що позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, натомість факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не мали стосунків притаманних подружжю доводиться обставинами, які були встановленні під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема показаннями свідків.

Щодо поданих позивачем фотознімків, на яких зображена вона і одночасно ОСОБА_5 підтверджує лише те, що вони разом перебували в одному місці і в один час, і ніяким чином не підтверджують наявності між позивачем та батьком відповідача фактичних шлюбних стосунків, оскільки спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, щоОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , 07 вересня 1993 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був розірваний, про що був складений відповідний актовий запис за №188. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 28 липня 2020 року (а.с.110).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка ОСОБА_7 , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

ОСОБА_3 також перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 , 26 травня 2000 року шлюбі між ними був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу був зроблений запис за №107. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 26 травня 2000 року (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2015 року за ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , а 19 листопада 2016 року - причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (а.с.17, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . Це підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 10 грудня 2019 року (а.с.15, 132).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

ОСОБА_10 відмовилась від прийняття спадщини на користь сестри - ОСОБА_2

10 липня 2020 року державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевська М.В. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-488 (а.с.130).

Зі змісту цього правовстановлюючого документа вбачається, що ОСОБА_2 успадкувала грошові кошти в розмірі 2010 гривень 10 копійок, що зберігались на рахунку № НОМЕР_8 , відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_5 , а також автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 .

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що з 2001 року вона проживала з ОСОБА_5 до його смерті однією сім`єю без укладання шлюбу. За цей період вони придбали автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 та причіп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрували на ім`я ОСОБА_5 .

Просила визнати за нею право власності на частину автомобіля та частину причіпа, як такі, що є спільною власністю її та ОСОБА_5 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції входив з доведеності факту проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з 1 січня 2004 року до 1 грудня 2019 року, належності частини автомобіля та причіпу позивачці та необхідності у зв`язку з цим визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 в частині спадкування ОСОБА_2 1/2 частки в автомобілі марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та 1/2 частки в причепі марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд не прийняв до уваги покази свідків, які доводять, що ОСОБА_5 не проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , зокрема, вони не були пов`язані спільним побутом та не мали взаємних прав та обов`язків, що в свою чергу свідчить про те, що спірні транспортні засоби були особистою власністю ОСОБА_5 , а не спільною сумісною власністю його та позивача., оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а саме - показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є сусідками ОСОБА_3 , про те, що у 2002 році вони познайомились з ОСОБА_5 , який разом з ОСОБА_3 проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 , що уних були суто сімейні відносини, вони були чоловіком та дружиною. Також зазначений свідок показала, що під час проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали автомобіль марки «Жигулі» та причеп.

Показами свідка ОСОБА_13 , яка показала, що у 1993-1995 роках вона була знайома з ОСОБА_5 , який працював разом з її чоловіком. Починаючи з 2001 року ОСОБА_5 почав проживати з ОСОБА_3 в житловому будинку в м. Борисполі. Вони проживали вдвох, були чоловіком та дружиною, вели спільне господарство. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не могла доглядати за ОСОБА_5 , останній тиждень перед його смертю, а саме з 1 грудня 2019 року , він проживав у його дочки ОСОБА_2 .

Щодо показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які показали, що ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з ОСОБА_19 проживав один у своїй квартирі, суд перої інстанції надав їм належну оцінку у сукупності з іншіми доказами у справі.

Надані позивачем фотокартки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 охоплюють значний проміжок часу, що свідчить про тривалість їхніх стосунків.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 забирала ОСОБА_5 у зв`язку з погіршенням його здоров`я, саме з будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причеп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , знаходились за вищезазначеною адресою за місцем проживання ОСОБА_3 .

Вказані обставини в їх сукупності свідчать про спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення вимог позову про проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_20 з 01 січня 2004 року по 01 грудня 2019 року однією сім`єю без укладення шлюбу.

Оскільки судом встановлено, що автомобільмарки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та причеп марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 придбані ОСОБА_5 в період проживаня з ОСОБА_3 однією сім`єю, копії документів про реєстрацію спірного автомобіля та причепу надані суду саме позивачем ОСОБА_3 , суд першої інстанції ійшов правильного висновку, що спірне майно в силу ст. 74 СК України, є спільним майном ОСОБА_3 і ОСОБА_21 , а відтак, позивачці належить право власності на 12 частину зазначеного майна.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не спростовано факту проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та презумпції спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Визнаючи недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 липня 2020 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевською М.В. та зареєстроване в реєстрі за №2-488, в частині спадкування ОСОБА_2 1/2 частки в автомобілі марки «ВАЗ-2115», номерний знак НОМЕР_1 , та 1/2 частки в причепі марки «ПГМФ-830200», номерний знак НОМЕР_2 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач мала право на спадкування лише 1/2 частки у вказаному рухомому майні, а не спірних транспортних засобів в цілому.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 26 січня 2023 року.

Головуючий

Судді