Справа №487/3080/21 Головуючий суду першої інстанції Кузьменко В. В.
Провадження №22-ц/812/110/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року, ухвалене о 10 год 30 хв під головуванням судді Кузьменка В. В. в приміщенні суду в м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду позов про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно з моменту подання позову та до досягнення дітьми повноліття.

Зазначений позов вона обґрунтовувала наступним.

ОСОБА_1 вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. На час подання позову вони проживають окремо.

ОСОБА_1 зазначала, що відповідач працевлаштований та отримує доходи, які дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному нею розмірі, а тому просила позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що діти проживають разом із ним.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 заявляв клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст.251 ЦПК України, обґрунтовуючи його перебуванням у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_3 відмовлено. Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що зупинення провадження у справі на невизначений час може негативно вплинути на законні права та інтереси дітей, які потребують постійного забезпечення. Крім того, суд вказував на те, що військовослужбовці мають сплачувати аліменти на утримання дітей за загальних засадах.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

З ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 травня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки діти сторін по справі на час розгляду справи проживають разом із матір`ю, а ОСОБА_3 є працездатною особою, яка має об`єктивну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі, то наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду.

Обґрунтовуючи незаконність ухваленого судом рішення, відповідач вказував на те, що відсутній предмет спору, оскільки діти проживали до початку війни разом із ним, а після цієї події він у добровільному порядку надає кошти на їх утримання. На час ухвалення судом рішення існує судовий спір щодо визначення місця проживання дітей, що судом було проігноровано.

Крім того, апелянт вказував, що суд першої станції неправомірно відкрив провадження у справі, а під час розгляду справи не закрив його (судове засідання 18.10.2021). Вказані дії суду були незаконними, оскільки на час вчинення судом зазначених процесуальних дій був чинним наказ про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів.

Також заявник наполягав на тому, що суд безпідставно постановив ухвалу про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. На його думку, оскільки він є особою, яка проходить військову службу у зв`язку з оголошенням воєнного стану, а воєнний стан має чітко визначені межі, які зафіксовані в Указі Президента України, то були підстави для зупинення провадження у справі.

Ще відповідач зазначав, що оскільки суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, то повинен був ухвалити заочне рішення. Він вказував, що знав про те, що судове засідання мало відбутися 10.10.2022, але не був присутнім з поважної причини у зв`язку з знаходженням його на військовій службі за межами Миколаївської області. Саме тому він і просив зупинити провадження у справі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому нею наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідачем надано відповідь на відзив, де він обґрунтовує свою незгоду з викладеними позивачем у відзиві фактами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 21 грудня 2013 року по 07 серпня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка та діти є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 05 травня 2021 року.

26 травня 2021 року ОСОБА_3 подав до цього ж суду заяву про видання наказу про стягнення аліментів на його користь з ОСОБА_1

02 червня 2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ, який був скасований цим судом 19 жовтня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 26 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

29 червня 2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Згідно з актами про проживання від 18.05.2021, 15.09.2021, 22.09.2021 донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 проживають разом з батьком по АДРЕСА_2 .

Відповідно до актів від 12 та 26 серпня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 та не проживають разом із своїм батьком у квартирі АДРЕСА_4 .

З договору оренди квартири АДРЕСА_3 від 16 березня 2021 року випливає, що ОСОБА_8 орендувала вказану квартиру на 12 місяців з правом проживання у ній 4 осіб.

06 жовтня 2021 року представниками служби у справах дітей з метою підготовки висновку про визначення місця проживання дітей складено акт обстеження умов проживання дітей у вищезазначеній квартирі. Згідно зі змістом цього акту діти знаходилися у цій квартирі на час перевірки.

Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 18.07.2022 та 29.08.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали фактичне місце проживання/перебування спершу по АДРЕСА_5 , а потім у АДРЕСА_6 .

Відповідно до платіжних доручень ОСОБА_3 з березня по грудень 2022 року перерахував ОСОБА_1 на утримання дітей 34 000 грн, у жовтні, листопаді 2020 р., квітні, травні 2021 року 3470 грн.

Згідно з даними карткового рахунку та платіжних доручень, наданих відповідачем, він у січні-квітні, червні, вересні-грудні 2021 року, січні, лютому 2022 року сплачував внески до закладів дошкільної та шкільної освіти за перебування там дітей на загальну суму 3733,89 грн.

04 жовтня та 06 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звертався до суду з клопотаннями про зупинення судом провадження у справі, розгляд якої мав відбутися 10.10.2022 року.

На підтвердження наявності підстав для зупинення провадження у справі відповідачем надавалися довідки №78 від 08 вересня 2022 року та №87 від 27 вересня 2022 року, з яких вбачається, що підполковник ОСОБА_3 проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області та з 24 лютого 2022 року не знаходиться на території м.Миколаєва та Миколаївської області.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_3 відмовлено.

Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. Позивач довела належними та допустимими доказами, що діти проживають разом з нею, відповідач має можливість сплачувати на їх утримання 1/3 частку його доходів. Вказаний розмір аліментів враховує обставини, викладені у ст.182 СК України.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, на висновок суду не впливає, бо станом на день ухвалення рішення діти проживали з позивачем.

Твердження відповідача про те, що суд неправомірно відкрив провадження у даній справі, бо на час відкриття провадження та до 18.10.2021 наявним був такий, що набрав законної сили, судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на його користь, а отже спір за аліментами вже був вирішений, колегія суддів відхиляє, бо вимоги відповідача, які були викладені у його заяві про видачу судового наказу, та позовні вимоги ОСОБА_1 не є тотожними.

Що стосується зауважень відповідача про незаконність ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, колегія суддів вважає їх безпідставними. Суд правомірно не зупинив провадження у справі, оскільки, надані заявником довідки не містили інформації про виконання заявником бойових завдань у зоні бойових дій.

Посилання відповідача на те, що суд повинен був ухвалити заочне рішення, бо він не був присутній при розгляді справи, є помилковим, бо відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 надсилав до суду відзив на позовну заяву, а отже у суду були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року.