КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 382/731/21 Головуючий у суді першої інстанції - Кисіль О.А.
Номер провадження № 22-ц/824/1926/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на особисте утримання матері,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на особисте утримання матері, в якому вказувала, що між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було зареєстровано 07 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 157. Від цього шлюбу сторони по справі мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що на час подачі позову до суду сторони не досягли згоди щодо розміру та систематичності сплати аліментів на утримання дітей та позивачки до досягнення донькою трьох років, оскільки відповідач грошові кошти надає не систематично та у значно меншому розмірі ніж той, що потребують інтереси двох малолітніх дітей.

Вказувала, що відповідач є працездатним та має нерухоме майно, яке здає в оренду за що отримує дохід, тому вона вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на її утримання та на утримання дітей. А тому просила суд стягнути аліменти на утримання сина та доньки у розмірі 5 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, та стягнути аліменти на її особисте утримання у розмірі 1 500 грн., починаючи з моменту подання позову до досягнення донькою трьох років.

Крім того, позивач зазначала, що після припинення ведення спільного господарства з відповідачем їх спільні діти проживають та зареєстровані разом із нею, вона повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та їх здоров`ям. Вона не перешкоджає та не має наміру перешкоджати спілкуванню батька з дітьми. Відповідач іноді приходить до дітей та проводить з ними час.

Вказувала, що між сторонами виникають часті сварки через недисциплінованість відповідача, а його погрози відібрати дітей ускладнюють їхні усні домовленості. Крім того, психологічно син та донька не готові проживати разом з батьком, оскільки вихованням дітей в основному займається позивачка, та нею створені найкращі умови для дітей, в них є дитячий куточок, де вони граються, вони мають всі необхідні іграшки, є свої ліжка, книжки.

Так, ОСОБА_2 просила суд залишити дітей на її утриманні та визначити їх місце проживання з матір'ю за місцем її реєстрації (АДРЕСА_1) або проживання. Стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з їх матір'ю ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 4 200 грн. на обох дітей, щомісячно, починаючи з 19 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на особисте утримання дружини в розмірі 500 грн., починаючи з 19 травня 2021 року, щомісячно до досягнення дитиною трьох років тобто до 11 грудня 2022 року.

Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн. судового збору сплаченого позивачем.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої не погоджується із висновком суду про наявність між сторонами спору щодо місця проживання дітей, вказує, що відповідач погодив місце проживання дітей з позивачкою, жодних заперечень щодо проживання дітей з матір'ю ніколи не висловлював, не намагався самовільно змінити місце проживання дітей. Спорів між сторонами з даного питання не було. Вказував, що виникали спори щодо способу участі та часу, який батько проводить разом з дітьми.

Разом з тим, апелянт вказує, що таким чином позивачка намагається підмінити судовий спір про визначення місця проживання дітей та спір про надання згоди на виїзд дітей за кордон, оскільки законодавство передбачає додаткові гарантії тому із подружжя, з ким проживають діти, а саме можливість не отримувати згоду іншого з подружжя на виїзд дитини за межі України.

Не погоджується апелянт й з визначеним судом розміром аліментів, вважає його завищеним, оскільки такий розмір перевищує більше половини розміру його доходу (6300 грн. на місяць). Враховуючи встановлений державою прожитковий мінімум на дітей відповідного віку апелянт вважає, що з нього підлягають стягненню аліменти по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно та 300 грн. на утримання позивачки

Вказує, що він має ряд хронічних захворювань, періодично проходить лікування, а також має на своєму утриманні повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання та непрацездатну матір ОСОБА_6, яка має мінімальний розмір пенсії.

Разом з тим, апелянт вказує, що періодично забирає сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до свого місця проживання, де разом з сином відвідує басейн, водить його на розвиваючі гуртки. Оплату занять здійснює за власний рахунок.

Наголошує, що визначений розмір аліментів позбавляє його грошових коштів на власні потреби, залишає без засобів існування.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей, а вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1 300 грн. на місяць на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, а також стягнути аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 300 грн. до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді відповідач у справі ОСОБА_1, підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про часткове задоволення позову з врахуванням доводів, викладених ним в апеляційній скарзі.

При цьому просив врахувати, що ним ніколи не оспорювалося місце проживання їх з позивачкою спільних дітей, оскільки вважає, що малолітнім дітям буде дуже важливі материнське піклування та виховання, тому вказаний спір на його думку є безпідставним. Просив рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове про закриття провадження у справі в цій частині. В іншій частині рішення щодо визначення розміру аліментів на утримання дітей в розмірі 4 200 грн. щомісячно на двох дітей та 500 грн. на дружину до досягнення трьох річного віку дочкою Софією, вважає необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не враховано його матеріальне становище, розмір отримуваного заробітку за місце роботи та стан його здоров'я. Просив зменшити вказаний розмір до 1 300 грн. в місяць на кожну дитину та до 300 грн. на дружину.

Позивачка у справі ОСОБА_7 при апеляційному розгляді справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

При цьому доводи апелянта про завищений розмір визначених судом аліментів на утримання двох малолітніх дітей вважає безпідставними, оскільки вказані кошти по 2100 грн. на одну дитини є недостатнім розміром, так як діти потребують постійного догляду, харчування та задоволення інших потреб для розвитку та виховання. Посилання відповідача на довідки із роботи, які ним же виписані як директором підприємства не свідчать про відсутність інших видів доходу. Зокрема їй відомо про те, що відповідачем здається в оренду приміщення і від цього він має доходи, та має можливість сплатити розмір аліментів визначених судом. Крім того світлини, які відповідач викладає на інтернет сайтах свідчать про неодноразові поїздки для відпочинку за кордон, а також у вітчизняні готелі, що свідченням про достатній рівень заробітку відповідача, та спроможність сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.7 т.1) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 07 лютого 2015 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 157, прізвище нареченої після реєстрації шлюбу «ОСОБА_14», відповідно до ідентифікаційного номеру (а.с.8 т.1) та копії паспорта (а.с.9 т.1) ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12 т.1 ) котрий в подальшому сторони розірвали про що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 09.02.2016 року народження має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10 т.1) та копії свідоцтва про народження серії ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 11.12.2019 року народження має батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11 т.1).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с.12-13 т.1) та акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов (а.с.14 т.1) вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_2, які проживають зі своєю матір'ю, позивачкою по справі.

Відповідно до відповіді на запит до органу державної влади щодо доступу до персональних даних (а.с.15 т.1) вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

З довідки про доходи (а.с.35 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 працює в ПП «Леон плюс» та отримує заробітну плату.

З копії рішення від 08.08.2013 року (а.с.36 т.1) виданого Оболонським районним судом м. Києва за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про індексацію аліментів, стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів, суми додаткових витрат за минулий час та збільшення суми аліментів, вбачається, що позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9, на утримання сина - ОСОБА_10, 13.02.2000 року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень, збільшивши їх до суми 1200,00 гривень щомісячно, з 29.04.2013 року до повноліття дитини, а в разі продовження ним навчання до досягнення віку 23 років. Розмір додаткових витрат, що стягуються з відповідача в сумі 100 гривень щомісяця - залишити без змін. Стягнуто разово з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9, понесені нею додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_10, 13.02.2000 року народження 600 гривень за екскурсію у м. Львів; 3741,00 гривня за проходження курсу лікувальної фізкультури у жовтні 2012 року та витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень, а всього на загальну суму 4 841,00 гривня.

Згідно з копії довідки про доходи виданої ОСОБА_11 (а.с.37 т.1) вбачається, що вона отримує пенсію в разі втрати годувальника, що складає 21056, 61 гривня за шість місяців.

Із заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.38-41 т.1) вбачається, що вони проживають в багатоквартирному житловому будинку в селищі АДРЕСА_4 та є сусідами ОСОБА_6 та підтверджують той факт, що її син ОСОБА_1 допомагає своїй матері фінансово та матеріально. Купує ліки, продукти харчування, сплачує комунальні послуги.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста, центру МРТ діагностики, копій листів медичної картки (а.с.42-44, 46, 66-83, 229-230, 236 т.1), консультативного заключення (а.с. 47-50 т.1) висновку центру МРТ діагностики (а.с.51-52, 55-61 т.1), направлення для тестування на визначення антигена корона вірусу (а.с.63 т.1), листком непрацездатності (а.с.64 т.1), вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз гострої вертеброгенної правобічної люмбалгії на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта.

Згідно з копій квитанцій про сплату послуг про проходження діагностики та лікування (а.с.45, 53-54, 62, 65 т.1) всі квитанції оплачені ОСОБА_1

Відповідно до копій договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.96 т.1), та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.97 т.1) вбачається, що ОСОБА_2 придбала 28 листопада 2019 року 1/2 частину будинку в АДРЕСА_2.

З копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.98-99, 101-102 т.1) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.100, 103 т.1) вбачається, що ОСОБА_2 придбала 1/2 частину земельних ділянок площею 0, 25 га. та 0,0411га. за адресою: АДРЕСА_1.

З податкової декларації про майновий стан і доходи від 20.10.2021 року (а.с.104 т.1) вбачається, що відомості відносно ОСОБА_2 відсутні.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Бориспільської РДА Київської області (а.с.105 т.1) ОСОБА_2 отримує допомогу при народженні дитини.

Відповідно до довідок про заробітну плату ПП «Леон плюс» (а.с.106, 169 т.1) та Пенсійного фонду про індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 сплачував внески з 1998 року по 2020 рік, та отримав заробітну плату з липня 2021 року по вересень 2021 року в сумі 18900 гривень, з листопада 2021 року по квітень 2022 року в розмірі 39800 гривень (а.с.107-109 т.1).

З копії замовлення на проходження діагностики, протоколів ультразвукового дослідження, копій квитанцій, актів виконаних робіт при наданні амбулаторно-поліклінічної допомоги, консультаційного висновку спеціаліста, картки хворого, що лікується в фізіотерапевтичному відділенні (а.с.118-136, 239-250 т.1, 1-5 т.2), вбачається, що ОСОБА_1 має хворобливий стан здоров'я та поніс витрати на обстеження та лікування.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Яготинської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.137-138 т.1) вбачається, за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно копії договору дарування квартири від 14 серпня 2018 року (а.с.148-149 т.1) ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_8 трикімнатну квартиру, загальною площею 67,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 810000 грн..

З копії договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2019 року (а.с.150-153 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбав за 474968 грн. однокімнатну квартиру загальною площею 21.20 кв.м. за адресою АДРЕСА_5.

Згідно з копій квитанцій (а.с.170-174 т.1, 6-9 т.2), вбачається, що ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_7 в сумі 2500 гривень у місяць за лютий, березень, квітень, травень 2022 року та ОСОБА_16 в розмірі 1300 гривень.

Згідно з направленням на КТ та копією з медичної картки, квитанцій, та висновків лікарів (а.с.178-181, 175 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 має хворобливий стан здоров`я.

Відповідно до роздруківки з телефонної переписки сторін по справі (а.с.182-184, 202, 219, 237-238 т.1) вбачається, що позивачка не перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми.

З копій квитанцій (196-201, 213-218 т.1 ) вбачається, про сплату аліментів ОСОБА_2

Відповідно до витягів із сторінки соціальної мережі будівельної компанії «Леон Плюс» (а.с.203-207, 220-224 т.1) вбачається, що директором даної фірми є ОСОБА_1

Відповідно до копій квитанції (а.с.228, 231-236 т.1, 10-13 т.2) вбачається, що відповідач купив дитячий одяг, продукти харчування, іграшки, витратив кошти на зайняття спортом дитиною у відповідній установі та витрачені кошти на дитяче дозвілля.

Вирішуючи між сторонами спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_15, суд першої інстанції врахував матеріальне становище сторін, їх стан здоров'я, наявність утриманців та ті обставини, що діти потребують матеріального забезпечення, наявність у відповідача майна і можливість його утримувати, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, суд зазначив, що наявність спору щодо місця проживання дітей не спростовується, в тому числі висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей, та даний висновок є вмотивований належним чином, не суперечить дійсним обставинам справи та відповідає інтересам дітей, у зв'язку з чим суд узяв до уваги даний висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей та непрацюючій дружині, суд зазначив, що з відповідача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 4200 (чотири тисячі двісті) гривень на обох дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку, а також аліменти на особисте утримання дружини в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, починаючи з щомісячно до досягнення дитиною трьох років, та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680 св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місяця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батька свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Таким чином, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04).

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини.

У справі, яка переглядається, малолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають разом із позивачкою у справі ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні та вихованні.

Також із матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2021 року виконавчим комітетом Яготинської міської ради Київської області як органом опіки та піклування було розглянуто звернення позивачки у вказаній справі ОСОБА_2 щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей за місцем її проживання. Вказаний орган місцевого самоврядування, заслухавши пояснення ОСОБА_2, пояснення відповідача у вказаній справі ОСОБА_1, дослідивши надані матеріали дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дітей із матір'ю, оскільки нею створенні необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому виконавчим комітетом було також враховано і думку батька дітей ОСОБА_1, який не заперечував щодо проживання дітей із мамою.

Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи відповідач у справі ОСОБА_1 не заперечував щодо місця проживання дітей із матір'ю - позивачкою у справі ОСОБА_7

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов у цій частині надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, поясненням сторін наданим у судовому засіданні, в тому числі, урахував висновок органу опіки та піклування, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання дітей з матір'ю відповідає їх найкращим інтересам.

Колегія суддів відхиляє, як неспроможні доводи апелянта про те, що вказані позовні вимоги були заявлені ОСОБА_2 з метою подальшого вивозу дітей за межі України, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та непрацюючого подружжя, колегія суддів враховує наступні норми матеріального права.

Так, згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ст. 184 СК України).

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів), потреб дітей малолітнього віку, встановивши, що відповідач будучи керівником займається підприємницькою діяльністю, здійснює відповідні поїздки по місцям відпочинку, в тому числі і за кордон ( а.с.115,116 т.1), відповідно має прибуток та можливість сплачувати аліменти, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 4200 грн на двох дітей та 500 грн на непрацюючу дружину. При цьому колегія суддів враховує, що на час апеляційного перегляду обов'язок сплачувати аліменти на дружину закінчився.

При цьому суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, взяв до уваги інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, врахував, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц.

Також колегія суддів вважає, що визначений у справі розмір аліментів не призведе до погіршення матеріального становища позивача та не позбавить його можливості сплачувати в разі необхідності придбання лікарських засобів для особистого лікування.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

З урахуванням викладеного колегія суддів також доходить висновку про обґрунтованість та законність вирішення судом першої інстанції і позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей із матір'ю.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, тому підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. 51 Конституції України ст. 141, 161, 180-182 СК України, статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв