Провадження № 2/760/7424/22
Справа № 760/4477/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комуналка» /далі - ТОВ «Комуналка»/ (, адреса: 03037, м. Київ, вул. Освіти, 16А, прим. 174) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

07.04.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 21.02.2022, за підписом директора позивача, в якій ставиться питання про стягнення з відповідачів по: 9 221,75 грн - заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, 2 357,57 грн - 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного розрахунку, а також судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справ передано суді по реєстру 20.04.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.04.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Доводи позову

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ТОВ «Комуналка» є експлуатуючою організацією, яка здійснювала обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 .

Як вказує позивач, з метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, зокрема, договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 22.08.2018 з ПАТ «Київенерго», договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів від 24.01.2018 з ТОВ «Крамар Еко», договір № 18-О на технічне обслуговування системи пожежогасіння від 24.07.2017 з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Супутник-Крим», договір № 06/19-ВК від 03.01.2019 про технічне обслуговування вентиляційних каналів з ТОВ «Укрбіоекологія», договір № 41/06-17 від 10.06.2017 на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «Вірра СВТ».

В позові зазначається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказується, що відповідачі своїх обов`язків зі сплати комунальних послуг не виконують, у зв`язку з чим у останніх утворилася заборгованість.

За таких обставин, позивач просить суд захистити порушені права та інтереси, ухваливши рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача 23 158,63 грн заборгованості за спожиті послуги по: 9 221,75 грн - заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, 2 357,57 грн - 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного розрахунку, а також судові витрати.

Щодо правової позиції відповідачів

22.09.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, датований 22.09.2022, за підписом представника відповідачів - адвоката Мороз В.П. (діє на підставі ордерів), в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, у відзив звертається увага на те, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів неможливо встановити період, за який виникла заборгованість, яку просить стягнути позивач.

Зауважується, що з листопада 2019 до лютого 2020, житловий будинок АДРЕСА_2 обслуговувало об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Освіти-16а», що унеможливлює надання житлово-комунальних послуг позивачем за вказаний період.

Наголошується, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла до лютого 2019 не підлягають задоволенню, з огляду на пропуск позивачем строків позовної давності (про застосування якої представником відповідачів подано окрему письмову заяву), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення боргу в частині 10 705,74 грн.

Зазначається, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню, у зв`язку з відсутністю доказів наявності основної суми боргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

До позовної заяви позивачем долучено копію наказу ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 06.02.2017 зі змісту якого вбачається, що ТОВ «Комуналка» визначено експлуатуючою організацією на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_2 .

24.04.2017 ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало, а ТОВ «Комуналка» прийняло житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_2 на обслуговування та експлуатацію.

Зі змісту інформаційної довідки № 288104653 від 02.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Також до позовної заяви долучено копії договорів, укладених ТОВ «Комуналка» з постачальниками послуг, зокрема: договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 22.08.2018 з ПАТ «Київтеплоенерго», договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів від 24.01.2018 з ТОВ «Крамар Еко» та додаткову угоду № 1 від 22.08.2018 до нього, договір № 18-О на технічне обслуговування від 24.07.2017 з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Супутнік-Крим» з додатками № 1, 2, договір № 06/19-ВК від 03.01.2019 про технічне обслуговування вентиляційних каналів з ТОВ «Укрбіоекологія», договір № 41/06-17 від 10.06.2017 на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «Вірра СВТ» з додатками № 1, 2 та додатковою угодою № 1 від 01.03.2019 до основного договору.

Зі змісту акту звірки (без дати), за період з березня 2019 по грудень 2021, складеного за підписом директора ТОВ «Комуналка» вбачається, що заборгованість відповідачів становить 18 443,39 грн.

Також, до позову долучено розрахунок інфляційної складової боргу та 3% річних станом на 25.10.2022 згідно з яким, інфляційна складова становить 3 341,77 грн, 3% річних - 1 373,37 грн.

Представником відповідача до відзиву долучено копію витягу з протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 30.11.2018, а також копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 27.09.2018 зі змісту якої вбачається, що ОСББ «Освіти 16-а» було зареєстровано 26.09.2018.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Статтею 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17):

«Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними».

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Разом з тим, згідно п. 6 ч. ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Положеннями ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що належними відповідачами в даному випадку є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскільки саме на них, як на власниках, лежить обов`язок утримання квартири АДРЕСА_3 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в якості підтвердження наявності заборгованості відповідачів, позивачем долучено акт звірки (без дати), за період з березня 2019 по грудень 2021, складеного за підписом директора ТОВ «Комуналка» з якого вбачається, що заборгованість відповідачів становить 18 443,39 грн.

В постанові від 12.06.2020 у справі № 169/506/17 Верховний Суд вказав, що: «акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Долучений позивачем акт звірки не первинним документом, оскільки не містить відомостей про господарські операції.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

За змістом ч. 4 ст. 10, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, оскільки зі змісту акту звірки неможливо встановити наявність заборгованості відповідачів за перед позивачем, а також перевірити правильність нарахування такої заборгованості, у зв`язку з чим, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову.

Щодо заяви представника відповідачів про застосування позовної давності, то суд звертає увагу на те, що як зазначено у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.12.2018 № 910/18560/16 (12-143гс18), позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

У справі, що є предметом розгляду судом обґрунтованість встановлено недоведеність позовних вимог, а тому питання про застосування до таких вимог позовної давності не розглядається.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати у справі покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 175, 177, 184-187, 190, 259-261, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Комуналка» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич