Провадження № 2/638/1164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участю секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

встановив:

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 71646,96 грн. за період з 01.11.2016 року по 30.09.2021 року, 3% річних у сумі 2213,26 грн., інфляційні витрати у сумі 5054,40 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами.

Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за період з 01.11.2016 року по 30.09.2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 71646,96 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 2213,26 грн. та інфляційні витрати у сумі 5054,40 грн.

Ухвалою від 16 листопада 2021 року ( суддя Невеніцин Є.В) провадження у справі відкрите.

ОСОБА_1 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якому він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві зазначив щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності.

Також у відзиві вказував, що позивач неправомірно посилається на ст. 625 ЦК України, з метою незаконно стягнути 3% річних, так як вказана стаття ЦК України, застосовується у випадку, коли існує порушення грошового зобов`язання, тобто особі було передано грошові кошти в борг, які не були вчасно повернуті. Зазначав, що надання послуг з постачання теплової енергії не є тотожним наданню грошових коштів в борг (кредитування), так як кредитування є фінансовою операцією, яка передбачає отримання грошової винагороди за надання грошових коштів в користування, проте послуги з постачання теплової енергії не мають ознак фінансової операції, а мають іншу природу виникнення правовідносин, яка полягає в наданні послуг, а не грошових коштів, тому нарахування 3% річних, вважаю незаконним.

Також вказував, на відсутність договірних відносин між ним та позивачем, а також що позивач не вказав у позові, що стояки гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , були відключені в деякі періоди часу через їх аварійність.

З приводу аварійності стояків гарячої води, а також з приводу прохання не нараховувати оплату за гаряче водопостачання, на адресу позивача були направлені листи від 14.09.2021, 04.11.2021.

ОСОБА_1 вказував, що через відстуність гарячої води в квартирі, ним було встановлено електричні бойлери для підігріву води. Також зазначав, що є пенсіонером та не має інших доходів, а розмір нарахувань за комунальні послуги перевищує 15% розміру його пенсії.

Тому вважав безпідставними розрахунки позивача щодо розміру заборгованості та не доведеними належними доказами.

Вказував, що відповідач 2 ( ОСОБА_2 ) багато років не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , так як виїхав за межі України і більше в Україну не повертався. Проте з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі його не було знято, але це не є підставою для нарахування заборгованості за користування гарячою водою та опаленням, так як неможливо користуватися гарячою водою та опаленням в Україні перебуваючи багато років за її межами.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представницею позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому вона зазначала про необґрунтованість та безпідставність відзиву на позовну заяву.

Зокрема зазначала, що відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , а отже є споживачами послуг з теплопостачання у цій квартирі, також зазначала, що з 17.08.2010 р. у квартирі встановлено прилад обліку гарячого водопостачання , тому нарахування здійснювалося за показаннями приладу обліку.

Вказувала, що укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам чинного законодавства. Договір з надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є публічним, пропозиція укладення договору викладена в платіжних квитанціях, які кожного місяця надходять споживачам послуг з теплопостачання.

На підставі зазначеного договору позивачем надаються послуги споживачам, які не уклали письмового договору з постачальником цих послуг, але користуються послугами та не відмовлялись від їх надання. Крім того, обов`язок відповідача по оплаті послуг з теплопостачання випливає з норм законодавства. Законодавець не ставить в залежність від укладення договору обов`язок по оплаті за надані послуги. Типовий договір опубліковано на сайті підприємства. Також вказує, що інфляційні збитки та три процента річних нараховано відповідачу підприємством з урахуванням діючого законодавства України.

Фактом надання послуг відповідачам є акти включення та відключення будинку від джерела теплової енергії за період з 2017 р. по 2021 р.

На підставі викладеного вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

ОСОБА_1 подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких він вказував, що ОСОБА_2 з 2016 року проживає за кордоном України, тому не користується послугами, які надає позивач.

Зазначав про відсутність договірних відносин з позивачем з приводу надання останнім послуг, відсутність доказів фактичного надання позивачем таких послуг .

Також вказував на неправомірність застосування відповідальності за несплату за послуги позивача в період дії карантину , встановленого у зв`язку з поширенням короновірусної інфекції COVID-19.

Відповідно до розпорядження № 02-06/90 від 25 жовтня 2022 року вказана цивільна справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

Відповідно до ухвали від 28 жовтня 2022 року справа прийнята до провадження судді Штих Т.В.

Представниця позивача просила справу розглянути у її відсутність, підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши вступне слово представників ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, які діяли на час спірних правовідносин між сторонами, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання.

У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг`встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі».

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Крім того, статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Типовий договір позивачем опубліковано на сайті підприємства.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані позивачем комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , а отже є споживачами послуг з теплопостачання та гарячої води.

Будинок по АДРЕСА_1 оснащений єдиною централізованою системою опалення, а отже відповідач є споживачем послуг з надання централізованого опалення та користується наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Надані позивачем письмові та електронні докази не спростовують факту надання позивачем послуг з теплопостачання.

Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання, щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач по справі зобов`язаний оплатити надані послуги, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 , з 17.08.2010 р. встановлено прилад обліку гарячого водопостачання , тому нарахування здійснювалося за показаннями приладу обліку.

Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Як встановлено вище, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з централізованого опалення, що підтверджено матеріалами справи.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач не виконувала свої обов`язки належним чином, у зв`язку з чим у період з 01.11.2016 року по 30.09.2021 року включно утворилась заборгованість за надання послуг з теплопостачання перед позивачем, яка за підрахунками позивача станом на дату подання заяви складає 71646,96 грн.

Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до ст.253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та в окремій заяві просив застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2021 року, суд вважає за необхідне застосувати трирічний строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.11.2016 року по 01.11.2018 року, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропуску цього строку.

Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.11.2016 року по 01.11.2018 року задоволенню не підлягають через пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, тому задоволенню підлягають наступні позовні вимоги за період з 01.11.2018 р. по 30.09.2021 р.

За опалення: період з 01.11.2018 р. по 01.12.2018 р 1697,39 грн.;з 01.12.2018 р. по 01.01.2019 р 1587,47 грн.; з 01.01.2019 р. по 01.02.2019 р 2807,03 грн.; з 01.02.2019 р. по 01.03.2019 р 2166,70 грн.; з 01.03.2019 р. по 01.04.2019 р 1997,02 грн.; з 01.04.2019 р. по 15.04.2019 р 958,57 грн.; з 01.11.2019 р. по 01.12.2019 р 1148,14 грн.; з 01.12.2019 р. по 01.01.2020 р 1477,26 грн.; з 01.01.2020 р. по 01.02.2020 р 2211,08 грн.; з 01.02.2020 р. по 01.03.2020 р 1538,15 грн.; з 01.03.2020 р. по 01.04.2020 р -1234,74 грн., з 01.04.2020 р. по 15.04.2020 р 715,28 грн; з 01.11.2020 р. по 01.12.2020 р 1911,05 грн., з 01.12.2020 р. по 01.01.2021 р -1950,98 грн., з 01.01.2021 р. по 01.02.2021 р -2445,41 грн., з 01.02.2021 р. по 01.03.2021 р 2603,33 грн., з 01.03.2021 р. по 01.04.2021 р -3338,73 грн., з 01.04.2021 р. по 15.04.2021 р -1295,84 грн., на загальну суму 33084,17 грн.

За підігрів води: період з 01.11.2018 р. по 01.01.2019 р. 796,70 грн. (використано води згідно лічильників 10,644 м куб.); з 01.01.2019 р. по 01.03.2019 р. 785,77 грн. (використано води згідно лічильників 9,103 м куб.); з 01.03.2019 р. по 01.06.2019 р. 1979,84 грн. (використано води згідно лічильників 22,936 м куб.); з 01.06.2019 р. по 01.07.2020 р. 104,97 грн. (використано води згідно лічильників 1,216 м куб.); з 01.07.2020 р. по 01.12.2020 р. 331,83 грн. (використано води згідно лічильників 4,116 м куб.), на загальну суму 3999,11 грн.

Загальна сума задоволених позовних вимог за період з 01.11.2018 р. по 30.09.2021 р. за опалення та підігрів води складає 37083,28 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 особисто, як з власника квартири АДРЕСА_2 .

Відносно ОСОБА_2 судом встановлено, що згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», 05.10.2016 р. ОСОБА_2 виїхав за межі України, тому фактично не користувався послугами позивача, на цій підставі позовні вимоги щодо стягненя з ОСОБА_2 заборгованості за опалення та підігрів води слід задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, стягненню з ОСОБА_1 також підлягає 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.11.2018 р. по 30.09.2021 р.

За опалення: період з 01.11.2018 р. по 01.12.2018 р 140,03 грн.; з 01.12.2018 р. по 01.01.2019 р 127,00 грн.; з 01.01.2019 р. по 01.02.2019 р 217,54 грн.; з 01.02.2019 р. по 01.03.2019 р 162,50 грн.; з 01.03.2019 р. по 01.04.2019 р 144,78 грн.; з 01.04.2019 р. по 15.04.2019 р 67,10 грн.; з 01.11.2019 р. по 01.12.2019 р 60,28 грн.; з 01.12.2019 р. по 01.01.2020 р 73,86 грн.; з 01.01.2020 р. по 01.02.2020 р 105,03 грн.; з 01.02.2020 р. по 01.03.2020 р 69,22 грн.; з 01.03.2020 р. по 01.04.2020 р 52,48 грн., з 01.04.2020 р. по 15.04.2020 р 28,61 грн; з 01.11.2020 р. по 01.12.2020 р 43,00 грн., з 01.12.2020 р. по 01.01.2021 р 39,00 грн., з 01.01.2021 р. по 01.02.2021 р 42,80 грн. з 01.02.2021 р. по 01.03.2021 р 39.05 грн., з 01.03.2021 р. по 01.04.2021 р 41,73 грн., з 01.04.2021 р. по 15.04.2021 р 12,96 грн., на загальну суму 1466,97 грн.

За підігрів води: період з 01.11.2018 р. по 01.01.2019 р. 63,74 грн. ; з 01.01.2019 р. по 01.03.2019 р. 59,97 грн.; з 01.03.2019 р. по 01.06.2019 р. 128.69 грн; з 01.06.2019 р. по 01.07.2020 р. 3,41 грн.; з 01.07.2020 р. по 01.12.2020 р. 6,64 грн., на загальну суму 262,45 грн.

Також стягненню з ОСОБА_1 підлягають інфляційні витрати за період з 01.11.2018 р. по 30.09.2021 р.

За опалення: період з 01.11.2018 р. по 01.12.2018 р 296,87 грн.; з 01.12.2018 р. по 01.01.2019 р 259,23 грн.; з 01.01.2019 р. по 01.02.2019 р 442,10 грн.; з 01.02.2019 р. по 01.03.2019 р 318,94 грн.; з 01.03.2019 р. по 01.04.2019 р 271,20 грн.; з 01.04.2019 р. по 15.04.2019 р 122,60 грн.; з 01.11.2019 р. по 01.12.2019 р 148,22 грн.; з 01.12.2019 р. по 01.01.2020 р 183,51 грн.; з 01.01.2020 р. по 01.02.2020 р 287,88 грн.; з 01.02.2020 р. по 01.03.2020 р 186,42 грн.; з 01.03.2020 р. по 01.04.2020 р 138,67 грн., з 01.04.2020 р. по 15.04.2020 р 77,97 грн; з 01.11.2020 р. по 01.12.2020 р 143,90 грн., з 01.12.2020 р. по 01.01.2021 р 120,00 грн., з 01.01.2021 р. по 01.02.2021 р 124,72 грн., з 01.02.2021 р. по 01.03.2021 р 86,95 грн., з 01.03.2021 р. по 01.04.2021 р 87,47 грн., з 01.04.2021 р. по 15.04.2021 р 16,85 грн., на загальну суму 3313.50 грн.

За підігрів води: період з 01.11.2018 р. по 01.01.2019 р. 125,48 грн. ; з 01.01.2019 р. по 01.03.2019 р. 106,71 грн.; з 01.03.2019 р. по 01.06.2019 р. 277,97 грн; з 01.06.2019 р. по 01.07.2020 р. 12,15 грн.; з 01.07.2020 р. по 01.12.2020 р. 20,40 грн., на загальну суму 542,71 грн.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за період з 01.11.2018 р. по 30.09.2021 р. у розмірі 37083,28 грн., 3% річних у розмірі 1729,42 грн. та інфляційні витрати у розмірі 1122,60 грн..

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги результат розгляду справи, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 10-13, 76-81, 133-141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські тепловімережі» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2018 року по 30.09.2021 року у розмірі 37083 (тридцять сім тисяч вісімдесят три) гривні 28 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3% (три відсотка) річних у розмірі 1729 (одна тисяча сімсот двадцять дев`ять) гривень 42 копійок та інфляційні витрати у розмірі 1122 (одна тисяча сто двадцять дві ) гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2270 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 січня 2023 року.

Сторони:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , МФО 351823, адреса: м.Харків, вул.Мефодіївська буд.11;

відповідач 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 відповідач 2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3

Головуюча суддя: Т.В. ШТИХ