Справа № 710/1088/22
Провадження № 2/710/58/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2023 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Симоненко О. В.,

за участю секретаря судового засідання Кисличенко Л. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Карпухіна Д.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Шпола у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила визнати житловий будинок АДРЕСА_1 з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, та земельну ділянку площею 0,2500 га ( кадастровий номер 0:01:003:0224) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 ; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.06.2011 вони із відповідачем зареєстрували шлюб. 10.09.2018 спільно з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу оформлений на ОСОБА_4 .. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 00:01:003:0224, яка на час купівлі житлового будинку була не приватизованою та перебувала у комунальній власності. Згодом відповідно рішення Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області № 58-35.5/VІІІ від 07.08.2020 вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 ..

У період шлюбу у них із відповідачем народилось двоє дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01.06.2021 шлюб між ними розірваний. Діти після розірвання шлюбу проживають із позивачкою. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення його дітей та ухиляється від участі в утриманні своїх дітей, а отже відсутність матеріального забезпечення дітей з боку батька, ставить її у більш невигідне матеріальне становище поряд із відповідачем, що є підставою для збільшення її частки при поділі спільного майна подружжя.

05.09.2022 у справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

13.12.2022 підготовче судове засідання закрите та справа призначена до розгляду.

ОСОБА_1 та її представник, адвокат Карпухін Д.Ю., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 додатково пояснила, що після розлучення вони із дітьми проживали у спірному будинку, у подальшому вона з дітьми переїхали до м.Черкаси з метою працевлаштування. Також зазначила, що їй доводилось випрошувати у відповідача кошти на утримання дітей.

ОСОБА_3 відзив на позов не подавав, у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти поділу майна у рівних частинах. Зазначив, що кошти він сплачував, як домовлялись із позивачем, після ухвалення рішення судом про стягнення з нього аліментів, чекав виконавчий лист на роботі, оскільки він офіційно працевлаштований. Зазначив також, що з дітьми доки позивач з ними проживали у спірному будинку бачився частіше та купував їм гостинці, також робив подарунки на свята.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі , суд установив наступні обставини та правовідносини між сторонами.

Із рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 01.06.2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу , вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 ( а.с.24-26). Відповідно відмітки на вказаному рішенні, таке не набрало законної сили, однак сторони в судовому засіданні зазначили, що шлюб розірвано та відповідно відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень, таке набрало законної сили 02.07.2021.

Сторони мають двох дітей , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 27,28).

У період шлюбу сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.09.2018, посвідченим приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачем В.П. ( а.с.12,13).

Договір оформлений на ОСОБА_4 ..

Відповідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер витягу 137151664 від 10.09.2018, право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване 10.09.2018 ( а.с.14).

Із змісту вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 00:01:003:0224, яка не приватизована та є комунальною власністю.

Відповідно рішення Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області № 58-38.5/ VІІІ від 07.08.2020 зокрема визначено цільове призначення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і передано її у власність ОСОБА_4 ( а.с.16-17).

Право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 00:01:003:0224 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.10.2020, що підтверджується відповідним Витягом ( індексний номер 229655334 від 26.10.2022 ( а.с.23).

Відносини щодо спільності майна подружжя урегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Законодавцем установлені випадки, за яких майно вважається спільним майном подружжя та особистою приватною власністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, нормами статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач не заперечував, що зазначені вище житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, оскільки сторони визнали той факт, що спірні житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті за час шлюбу, такий не підлягає доказуванню та визнається судом таким, що встановлений.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Нормами частини 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Нормами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення дітей, які проживають з нею, тому вона вимушена була звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів та вказані обставини ставлять її у більш невигідне матеріальне становище поряд з відповідачем, що є підставою для збільшення її частки у спільному майні подружжя.

У судовому засіданні позивач пояснила, що після розлучення вони із відповідачем домовились, що він буде сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 5000,00 гривень.

Сторони не заперечували, що відповідач сплачував щомісяця обумовлену суму, однак із квітня 2022 він почав сплачувати кошти частинами. Відповідач пояснив, що він офіційно працевлаштований у ПрАТ « ЛНЗ» та після початку повномаштабної війни в країні з квітня 2022 на підприємстві почались затримки із виплати заробітної плати, тому він дійсно сплачував аліменти частинами, однак виплачував їх у цілому, чого не заперечила позивач.

На підтвердження сплати аліментів частинами, позивач також надала виписку по рахунку ОСОБА_9 , відкритому у ПАТ КБ « Приват Банк», за період з 14.04.2022 по 06.10.2022. Із вказаної виписки вбачається надходження коштів на карту позивача, але такі не містять посилань на призначення платежів. Однак, позивач вказала та відповідач не заперечував, що 14.06.2022 ним сплачені аліменти у розмірі 6000,00 гривень, 12.08.2022 2500,00 гривень, 13.09.2022 -5500,00 гривень.

Указані обставини підтверджує і скріншот переписки сторін у Viber, із якої вбачається, що позивач запитувала чи сплатив відповідач кошти, а останній відповідав про суму перерахованих їй на карту коштів.

Також відповідач пояснив, що у червні він особисто передав позивачу кошти у сумі 5000,00 гривень, чого позивач не спростовувала.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що сторонами було убумовлено розмір аліментів, які відповідачем сплачувались та станом на час звернення до суду із цим позовом, факт ухилення відповідача від утримання дітей не знайшов свого підтвердження.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснила , що є матір`ю позивача у справі. Вказала, що кошти на купівлі будинку давали вони з батьком та батьки відповідача. Донька поміняла у будинку вікна, посадила сад, квіти, робила консервації. Він привіз дрова, але складала їх донька з дітьми. Донька з дітьми поїхала у м. Черкаси, оскільки знайшла там роботу. Відповідач користувався всім тим, що є у будинку. Відповідач надавав кошти, а потім позивачу доводилось їх у нього просити, аби не просила, то він би грошей не давав. Зазначила, що відповідач не займається вихованням дітей, матеріально їх не забезпечує. Зловживає алкоголем. Указала, що на Новий рік подарував дітям чи то 1000,00 гривен на двох , чи то кожному.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_11 , пояснив, що є батьком позивача. Вони надавали кошти на придбання будинку. Зазначив, що відповідач якісь кошти надавав, потім повідомив, що нічого про це не знає. Відповідач зловживає алкоголем. Відповідач на дні народження дітей вітає, дарує подарунки, давав 500 гривень, 1000 гривень наче Насті на День народження. Зауважив, на День народження сина подарував останньому іграшку «дроника», але він уважає, що краще б подарував щось більш корисне.

На питання представника позивача щодо додаткових витрат відповідача на дітей, свідки відповіли, що не надавав.

Та обставина, що відповідач не надавав додаткових коштів на утримання дітей, не є сама по собі підставою для збільшення частки у спільному майні подружжя. Зокрема позивачем не доведено та судом не встановлено, що такі витрати, які зокрема викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) були необхідні та/або понесені позивачем, а відповідач ухилявся від таких витрат. Крім того, позивач не позбавлена права вирішити питання щодо додаткових витрат на утримання дітей у порядку ст. 185 СК України.

Відповідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31.08.2022 із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_12 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на день подачі позову становить по 2744,00 гривні на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 14.07.2022. Рішення набрало законної сили 06.10.2022 ( а.с. 103-106).

Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 07.12.2022 № 5628, виданого Шполянським ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУМЮ ( м.Київ) вбачається, що на виконанні Відділу перебуває виконавчий лист № 2/710/296/22, виданий 17.11.2022 Шполянським районним судом Черкаської області та станом на 01.12.2022 наявна заборгованість у розмірі 25138,47 гривень.

Відповідач пояснив, що оскільки він офіційно працевлаштований, то виконавчий лист надійшов за йо місцем роботи, а заборгованість утворилась через те, що такий надійшов на виконання 07.12.2022.

Позивач, як на правову підставу задоволення вимог про відступ від рівності часток у спільному майні подружжя посилається на висновки Верховного Суду , викладені у постанові від 05.12.2018 у справі №456/828/17. Підставою для збільшення частки у майні подружжя стала заборгованість сторони зі сплати аліментів. Однак, у наведеній справі судами встановлено, що відповідач тривалий час не сплачував аліменти на утримання дітей, має значну заборгованість зі сплати аліментів станом на час звернення позивача із позовом, порушення щодо нього кримінального провадження за фактом умисного ухилення від сплати аліментів, наявність у дітей сторін важких хронічних захворювань, внаслідок яких вони потребують постійного догляду, лікування та реабілітації, витрати за якими несла тільки позивач.

Отже, обставини, встановлені у наведеній справі значно відрізняються від тих, які встановлені у цій справі.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась за обставин встановлених судом у справі , яка розглядається, не може бути підставою для збільшення частки у майні подружжя.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме спільне майно подружжя підлягає поділу у рівних частинах.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладається у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

До інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( ч.3 ст.133 ЦПК України), та такі підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами ( ч.2 ст.137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу позивачем, ОСОБА_1 , підтверджені договором № про надання правової допомоги/юридичних послуг від 08 червня 2022 року, укладений між ТОВ « Центр правової допомоги» та ОСОБА_1 , відповідно п.3.1 якого встановлено, що розмір оплати за виконання юридичних послуг/ правової допомоги, зазначених у п. 1.2 цього договору становить 6000,00 гривень, документами, виданими ТОВ « Центр правової допомоги» про сплату юридичних послуг за договором № від 08.06.2022 про сплату 2000,00 гривень та від 08.07.2022 про сплату 4000,00 гривень, актом приймання-передачі наданих послуг № до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № без дати складеного ТОВ « Центр правової допомоги» та ОСОБА_1 , ордером серії АХ № 1073011, виданим 17.10.2022 адвокатом Карпухіним Д.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги № від 17.10.2022 ( а.с. 34-36,109).

Щодо суми витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподщіл судових витрат суд зокрема враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи ( п.1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Позивач у позовній заяві просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень, які сплачені нею за надання правової допомоги.

Разом із тим, із акту приймання-передачі наданих послуг № до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № , вбачається , що виконавцем надані послуги: підготовка позовної заяви до Шполянського районного суду Черкаської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , позовної заяви до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, представництво інтересів у судовому засіданні.

Однак, у межах цієї справи предметом розгляду є лише позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя. Отже, витрати позивача на правову допомогу у складенні позову про стягнення алмінетів не підлягає вирішенню у цій справі.

За наведених обставин, витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи те, що суду не надано детального опису витраченого часу та вартості кожної із виконаних робіт, суд зважаючи на складність, обсяг роботи, те, що у цій справі адвокат брав участь у двох судових засіданнях, уважає, що позивачем понесено 4000,00 витрат на правову допомогу. Ураховуючи, що судом задоволено 75 % ( 110000,00 гривень ( вартість Ѕ частини майна) *100% / ( сума позову - вартість 2/3 майна 146666,67 гривень) позовних вимог, із відповідача підлягає стягненню 3000,00 гривень, понесених витрат позивачем.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

У порядку поділу майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, та на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0:01:003:0224, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами та Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0:01:003:0224, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 825,00 гривні та витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 17.01.2023.

Суддя О.В. Щербак