ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/165/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/209/20 Категорія: 331500000 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Остапенко Ірина Сергіївна,

особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець Черкаського відділу Державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворський Олександр Миколайович,

стягувач Черкаська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остапенко Ірини Сергіївни на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року, у складі судді Морозова В.В.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Остапенко І.С. звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати протиправними дії державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворського О.М., які полягали у винесенні 24.10.2022 р. постанови про відкриття виконавчого провадження № 70137206, а постанову про відкриття виконавчого провадження скасувати. Визнати протиправними дії державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворського О.М., які полягали у винесенні 24.10.2022 р. постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70137206, а постанову про стягнення виконавчого збору скасувати.

Скаргу мотивував тим, що 24.10.2022 року головним державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворським Олександром Миколайовичем на підставі виконавчого листа № 707/209/20, виданого 14.10.2022 Черкаським районним судом Черкаської області, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70137206, якою зобов`язано ОСОБА_1 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку L-1, що входить до єдиного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 та вирішено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 13400 гривень.

Крім того, 24.10.2022 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13400,00 гривень на користь Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скаржник вважав дії державного виконавця під час винесення зазначених постанов протиправними, а постанови такими, що підлягають скасуванню у зв`язку із численними порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, відсутністю заяви стягувача про примусове виконання рішення, невідповідність анкетних даних боржника у постанові про відкриття виконавчого провадження № 701372006.

Крім того зазначав, що сума виконавчого збору була нарахована неправомірно всупереч вимогам ст.ст. 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення, яке підлягає до виконання, майнового характеру, тому виконавчий збір мав би розраховуватись у розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, тобто від суми вартості будинку відпочинку, який ним придбано на прилюдних торгах за 1096,87 грн, а не у сумі двох мінімальних заробітних плат -13400,00 грн.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що державний виконавець при винесенні постанови від 24.10.2022 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні діяв у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством, так як рішення, яке підлягає до примусового виконання носить немайновий характер, оскільки пов`язане з виконанням зобов`язання щодо повернення будинку.

Крім того, суд дійшов до висновку, що посилання скаржника на невідповідність заяви про примусове виконання рішення суду та виконавчого листа вимогам закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, на анкетні дані боржника, що не відповідають дійсності у виконавчому листі та у постановах виконавця свідчить про надмірний формалізм скаржника з метою невиконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Остапенко І.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невірно застосовано норми закону, а висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Наголошує на тому, що нею зверталась увага суду першої інстанції на відсутність у матеріалах виконавчого провадження заяви стягувача про примусове виконання рішення суду.

Звертає увагу, що супровідний лист Черкаської міської ради не може бути заявою про примусове виконання рішення, не є документом передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» та не містить усіх обов`язкових відомостей, які вимагаються законом.

Крім того, зазначає, що сума виконавчого збору нарахована неправомірно всупереч вимогам статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було безпідставно прирівняне рішення зобов`язального характеру до немайнового, оскільки виконання рішення передбачає вчинення державним виконавцем дій щодо вилучення такого майна у боржника та передачу його стягувачу.

Додатково скаржник зауважує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень призначено класифікацію рішення, на підставі якого видано виконавчий лист у даній справі, де вказано категорію - справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання ніхто з учасників справи не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року не повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом вимог щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено судом, 24 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворським О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №707/209/20, виданого 14.10.2022 Черкаським районним судом Черкаської області, згідно якого зобов`язано ОСОБА_1 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку L-1, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: вул. Дахнівська, 9, с. Свидівок, Черкаського району, Черкаської області.

Крім того, в даній постанові вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13 400 грн.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про безпідставне відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Яворським О.М., через відсутність заяви стягувача про примусове виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2022 винесена на підставі заяви Черкаської міської ради №2374-01-21 від 19.10.2022 про примусове виконання рішення (а.с.8).

Доводам скаржника, що вказана заява не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» судом першої інстанції надана об`єктивна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів, та вважає, що форма заяви про примусове виконання рішення не має суттєвого правового значення та скаржник переслідує мету порушення процедури примусового виконання виконавчого документа.

Із змісту заяви Черкаської міської ради про примусове виконання №2374-01-21 від 19.10.2022 вбачається, що Черкаська міська рада звернулася до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку статей 3, 26 Закону України «Про виконавче провадження» з оригіналом виконавчого листа для безпосереднього виконання, що, на переконання колегії суддів, є безпосередньо заявою про примусове виконання рішення суду та достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження.

Таким чином дії державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворського О.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2022 є правомірними та узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення скарги про визнання протиправними дій посадової особи, які виразились у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №70137206 є законним та обґрунтованим.

Водночас, суд першої інстанції допустив порушенням норм процесуального права в частині залишення без задоволення скарги про визнання протиправними дій посадової особи, які виразились у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19) зазначено, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) зроблено висновок, що: «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18)».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21) зроблено висновок, що «правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

Враховуючи наведене, скарга ОСОБА_1 в частині оскарження дій державного виконавця Яворського О.М. щодо винесення постанови від 24.10.2022 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70137206 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених вимог закону та позиції Верховного Суду і помилково розглянув скаргу на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення скарги про визнання протиправними дій посадової особи, які виразились у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору та скасуванні постанови підлягає до скасування із закриттям провадження у справі в цій частині.

Згідно з ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Так як в даній справі об`єднано в одне провадження кілька вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, відсутні підстави для направлення апеляційним судом справи в частині вимог скарги про визнання протиправними дій державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворського О.М., які полягали у винесенні 24.10.2022 р. постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70137206 та скасування постанови про стягнення виконавчого збору до адміністративного суду.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остапенко Ірини Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яворського О.М., які полягали у винесенні 24.10.2022 р. постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70137206 та скасування даної постанови. Провадження у справі в даній частині закрити.

В іншій частині ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова