Справа № 489/2887/22
Провадження № 2/489/571/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарями судових засідань Сухно А.В., Градновою А.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги,

встановив:

В жовтні 2022 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , відповідно до якого просила визнати факт її проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_8 в період з 2015 року по 19.08.2021; визнати її спадкоємцем четвертої черги права на спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що з 2015 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_8 . Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона пенсіонерка, не має власних дітей, є одинокою особою. ОСОБА_8 проживала у тому ж будинку, що і позивач, але поверхом нижче. Також була одинокою особою, яка не мала родини та проживала сама. ОСОБА_8 та позивач морально підтримували одна одну, допомагали, спільно купували продукти харчування, сплачували разом з двох пенсій комунальні послуги, та прийняли рішення, що позивач переїде проживати до кв. АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 та позивач, складаючи власні пенсії, купляли необхідні для життя речі та предмети побуту (мультиварку, постільну білизну, ковдри, килим). Фактично вони вели спільне господарство, піклувалися одна про одну, були пов`язані спільним побутом, разом проводили час - тобто як дві одинокі особи проживали спільно як одна родина. Проживаючи разом із ОСОБА_8 , позивач забезпечувала її потреби, придбавала ліки, здійснювала за нею догляд, годувала, водила до лікаря, а після смерті займалась її похованням. Витрати на поховання позивач несла одноосібно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належній їй на праві власності кв. АДРЕСА_1 . Позивач, як спадкоємець четвертої черги, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але за відсутності документів, що підтверджують наявність підстав для закликання її, як спадкоємця четвертої черги, до спадкування, у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено. Крім того, при зверненні до нотаріуса позивачем було встановлено, що за життя ОСОБА_8 склала заповіт на користь невідомої їй особи - відповідача по справі ОСОБА_3 . Оскільки за життя померла ніколи не спілкувалась з даною особою, позивач також з нею не знайома, однак самостійно здійснювала догляд за ОСОБА_8 , проживала з нею однією сім`єю більше п`яти років до відкриття спадщини, понесла витрати на її поховання, то вважає, що має право на частку у спадщині. З наведених підстав звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; витребувано у ПН ММНО Ягужинської К.Т. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувані матеріали надійшли на адресу суду.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.11.2022 закрито підготовче провадження у справі, витребувано у позивача ОСОБА_1 докази на підтвердження нарахувань та оплати за спожиті комунальні послуги за адресою її реєстрації АДРЕСА_2 , за період 01.01.2015 по 01.09.2021 (копії розрахункових книжок, квитанцій про сплату, рахунків тощо), задоволено клопотання про виклик в судове засідання для допиту свідків.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що ОСОБА_8 як і вона після смерті їх чоловікоів залишись одинокими особами і ОСОБА_8 сама запропонувала їй переїхати до неї жити, оскільки хворіла, боялась залишатись сама.

Відповідача ОСОБА_3 та її предствник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Додатково зазначила в судовому засіданні, що померла ОСОБА_8 була хворою людиною, про яку вона також піклувалась, іноді привозила їй продукти, спадкодавиця часто приходила до неї в магазин поспілкуватись, бо після смерті чоловіка була одинокою людиною. ОСОБА_8 мала складний характер і часто шукала особу, що буде її доглядати, сама повідомила відповідача, що складе на неї заповіт, оскільки знала, що відповідач зареєстрована в квартирі разом з п`ятьма особами і потребує житла, хоча ОСОБА_3 попереджала її, що не зможе її доглядати через сімейні обставини та роботу, на що ОСОБА_8 сказала, що ОСОБА_1 має власне житло, а відповідач ні, і хоче щоб після її смерті про неї хтось добре згадував.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитаної за її клопотанням в якості свідка, пояснення її представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини і дійшов наступного.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала та з 11.12.1996 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 51, зворотна сторона).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2022 кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_8 (а.с. 42-43).

Зі свідоцтва про поховання № НОМЕР_1 та пояснень позивача вбачається, що чоловік ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , помер у 2014 році (а.с.31).

З пояснень сторін та свідків встановлено, що ОСОБА_8 була одинокою особою, дітей на час смерті не мала (вони померли в молодому віці до смерті спавидавиці), після смерті чоловіка ОСОБА_9 , яка сталася в серпні 2014 року (а.с.31), проживала одна.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає та зареєстрована з 22.03.1997 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41).

З пояснень позивача встановлено, що вона є одинокою особою, дітей не має, її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 під присягою пояснила, що вона та померла ОСОБА_8 були сусідками, обидві були одинокими особами, не мали дітей та інших родичів, та починаючи з 2015 року після смерті своїх чоловіків з метою піклування одна про одну почали проживати разом в квартирі АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_8 . Оскільки ОСОБА_8 часто хворіла та потребувала допомоги сторонньої особи вона сама запропонувала позивачу переїхати до неї на 3-й поверх з 5-го для зручності. Вказувала, що вони мали спільний побут, придбавали речі для покращення свого життя, чеки за придбання яких нажаль не зберіглись, спільно оплачували комунальні послуги, у міру фізичних можливостей дбали одна про одну, разом спілкувались, проводили дозвілля. При цьому, не заперечувала, що стан ОСОБА_8 дозволяв їй вийти до магазину та придбати необхідне.

При дослідженні в судовому засіданні витребуваних судом письмових доказів стосовно оплати комунальних послуг за адресою реєстрації позивача по АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована одноособово, ОСОБА_1 пояснила на питання суду звідки з`являлись суми за оплату комунальних послуг за лічильниками (світло, вода, газ) за період з 2017 по час смерті ОСОБА_8 , позивач не заперечувала, що постійно приходила до своєї вартири, готувала їжу, прала свої речі для зручності, а ввечері поверталась спати до квартири ОСОБА_8 щоб вчасно робити уколи за необхідності та дбати про неї. Вони з померлою були в гарних відносинах, але не про все говорили, зокрема не піднімали питання складення заповіту, а про нього позивач дізналась після смерті ОСОБА_8 , коли розбирала речі покійної і знайшла заповіт.

Також на питання суду після дослідження витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обтяження за договором довічного утримання від 08.06.2015 (а.с.42 зворот) ОСОБА_1 пояснила, що їй відомо, що в 2015 році померла складала договір довічного утримання, за яким інша особа ОСОБА_10 , яка проживає неподалік по АДРЕСА_4 , мала дбати про покійну, але пізніше ОСОБА_8 оскаржила його в судовому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності кв. АДРЕСА_1 .

19.02.2022 ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8 , звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до ПН ММНО ОСОБА_11 (а.с. 50).

Проте 28.09.2022 ПН ММНО ОСОБА_11 було видано ОСОБА_1 постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що відсутні підстави для закликання ОСОБА_1 до спадкування. Крім того вказала, що померла ОСОБА_8 залишила заповіт на ім`я іншої особи, тому свідоцтво про право на спадщину буде видано саме на користь цього спадкоємця (а.с.33).

З матеріалів спадкової справи № 148/2021, заведеної ПН ММНО Ягужинською К.Т. після смерті ОСОБА_8 , встановлено, що 18.03.2020 ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений ПН ММНО Валієвою В.В., відповідно до якого заповідала все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, що буде належати їй на день смерті - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.55).

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , подавши 25.10.2021 заяву до ПН ММНО ОСОБА_11 про прийняття спадщини (а.с.49).

Попри визначені обставини, позивач ОСОБА_1 вважає, що має право на частку у спадщині після смерті ОСОБА_8 , оскільки проживала з нею однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, доглядала за нею за життя, одноосібно здійснила поховання та понесла витрати, пов`язані з цим, а також продовжувала до вересня 2022 року оплачувати комунальні послуги за квартиру, що належала за життя спадкодавиці.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , під присягою, в судовому засіданні пояснили що проживають по-сусідству з позивачем і померлою та бачили, що ОСОБА_1 ходила до квартири ОСОБА_8 , залишалася ночувати, приносила продукти, викликали швидку допомогу. На питання суду яким саме чином був визначений між ними побут пояснити не змогли, хоча в квартирі ОСОБА_8 були, товаришували, разом пили чай. На їх думку, відносини між ними були дружні, опікунські, за чиї кошти придбавались продукти харчування їй достеменно невідомо, проте знають, що позивач разом з ОСОБА_8 поки дозволяв стан її здоров`я ходили разом на ринок, пізніше бачили лише ОСОБА_1 з продуктами, яка їм повідомляла, що купляла їх для себе та ОСОБА_8 . Також повідомили, що сусіди в під`їзді в них дружні і іноді вони та самі свідки так само пригощали ОСОБА_8 продуктами, дбали про неї, допомагали провести до квартири, бо в їх п`ятиповерховому будинку немає ліфту. Свідок ОСОБА_12 показала, як колишній медпрацівник також іноді робила ОСОБА_8 уколи.

Свідок ОСОБА_12 , яка є подругою ОСОБА_1 та працювала з нею на овочевій базі, показала, що оскільки вони товаришували з 90-х років, приблизно з 2010 року вона періодично, декілька разів у місяць привозила ОСОБА_1 продукти з дачі, взимку консервацію, спочатку до квартири АДРЕСА_5 , а пізніше і до квартири АДРЕСА_6 , що належала ОСОБА_8 та бачила там позивача. Зі слів позивача та ОСОБА_8 їй відомо, що позивач допомагала останній.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на досліджені матеріали справи, пояснення позивача та зміст показань допитаних свідків, суд приходить до висновку, що підстави для встанволення факту проживання позивача та померлої однією сім`єю в період з листопада 2015 по 19.08.2021 - відсутні. Судом враховано, що всі свідки перебувають із позивачем у дружніх відносинах; крім того, їх свідчення є малоінформативними, та такими, що зводяться до власних припущень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач і покійна ОСОБА_13 проживали по сусідству і ОСОБА_1 , маючи власне житло, надавала спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю.

Показання свідків свідчать про доброзичливі відносини між позивачем та ОСОБА_8 як сусідів та не дають підстав дійти висновку, що позивач та померла складали сім`ю, а саме, що вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні особисто поясняла, що готувала їжу вона у себе вдома, потім приносила її ОСОБА_8 та залишалась у неї ночувати, оскільки остання мала діагноз стенокардію і боялась ночувати одна.

Не надано жодних доказів спільних грошових затрат позивача та померлої на ремонт квартири АДРЕСА_1 , придбання побутової техніки та речей домашнього вжитку, тощо.

Достовірних і достатніх доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, позивачем суду також не надано.

Сам по собі факт надання позивачем ОСОБА_1 певної допомоги ОСОБА_8 за життя останньої, у тому числі придбання продуктів, про що стверджували свідки та згодом понесення витрат на похованням, не свідчать про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Крім того, встановлення факту проживання з померлою більше п`яти років до часу відкриття спадщини та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги у даному випадку не має юридичного значення, оскільки після смерті ОСОБА_8 є спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, - відповідач ОСОБА_3 , що унеможливлює отримання спадщини спадкоємцем четвертої черги, та позивач не відноситься до переліку осіб, визначених ч. 1 ст. 1241 ЦК України, що мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення суду виготовлено 17.01.2023.

Суддя Г.А. Микульшина