Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3665/21 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №935/3665/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, стягнення витрат на правову допомогу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області, ухвалене 06 жовтня 2022 року суддею Василенком Р.О. у м.Коростишеві, повний текст рішення складено 11 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 1050 грн відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн моральної шкоди, завданої злочином. Також просив стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, надану у кримінальному провадженні №0000847 від 20.11.2016, у розмірі 55000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області з 2018 року перебувало на розгляді кримінальне провадження за №0000847 від 20.11.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 296 КК України, у якому ОСОБА_1 є потерпілим. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.12.2021 кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Поданий потерпілим у цьому провадженні цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, судом залишено без розгляду та роз`яснено потерпілому право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства відповідно до ч.7 ст.128 КПК

Зокрема вказав, що в результаті завдання ОСОБА_1 сильного фізичного болю та нанесення тілесного ушкодження, спричинення яких супроводжувалось особливою зухвалістю та цинізмом з боку ОСОБА_2 , позивачу було спричинено майнову шкоду на загальну суму 1050 грн, з яких: 150 грн на лікування пошкодженого зуба, а також витрати на проїзд автобусом з м.Варшава до м.Житомира у зв`язку із необхідністю прибути до слідчого згідно виклику від 25.11.2017. Окрім того, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу також була спричинена моральна шкода, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та жорстокого побиття його товариша, потерпілого ОСОБА_6 , групою неадекватних осіб, хуліганські дії яких він не міг зупинити. Наявність моральної шкоди також обґрунтовує душевними стражданнями, пережитими у зв`язку із самим фактом групового побиття на очах у знайомих, свідків та перехожих, отриманням тілесних ушкоджень та необхідністю неодноразово відвідувати стоматолога, а також душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що він міг отримати тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок хуліганських дій обвинувачених та ОСОБА_2 . Усе це позивачу нанесло певну психологічну травму.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, та 2000 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги. У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначив, що відповідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки обвинувальний вирок щодо нього не винесено, вину у кримінальному провадженні №0000847 не визнано, а тому, немає підстав вважати, що він вчинив цей злочин та, відповідно, немає підстав для стягнення з нього шкоди.

На його думку, судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що у кримінальній справі №280/1695/16-к позивачем до нього було пред`явлено цивільний позов на 5000 грн відшкодування моральної шкоди, у даній цивільній справі такий розмір збільшено до 30000 грн, при цьому, ОСОБА_1 не наводить жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Окрім того, відповідно до висновку судово-медичного експерта №31 від 05.01.2017 у позивача будь-яких видимих тілесних ушкоджень на обличчі виявлено не було. Вважає, що правових підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Окрім того, судом безпідставно задоволено частково позовну вимогу з відшкодування 2000 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Так, з укладеного між позивачем та адвокатом Князєвим В.В. договору від 30.07.2017 про надання професійної правничої допомоги вбачається, що такий був укладений в рамках кримінального провадження №0000847 від 20.11.2016 за ч.2 ст. 296 КК України. Також позивачем в якості оплати послуг за вказаним договором адвокату було сплачено 10000 грн, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №07 від 22.12.2021. Отже, дані кошти позивачем сплачені за договором щодо надання професійної правничої допомоги в рамках кримінального провадження. Таким чином, витрати на правову допомогу в кримінальній справі мають бути розглянуті судом у тій справі, в якій вони були понесені, а саме, за правилами КПК України. Разом із цим, документальні підтвердження витрат на правову допомогу у даній цивільній справі матеріали справи не містять, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.12.2021 закрито кримінальне провадження №0000847 від 20.11.2016 за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 296 КК України. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Вищевказаною ухвалою встановлено, що умисні суспільно-небезпечні дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які були вчинені ними щодо ОСОБА_6 , грубо порушили громадський порядок, оскільки побиття відбувалося в громадському місці, супроводжувалися особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виявилося в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок грубої фізичної сили шляхом заподіяння фізичного болю та шкоди фізичному здоров`ю потерпілих. Окрім того, умисні суспільно-небезпечні дії ОСОБА_2 , які були вчинені ним щодо ОСОБА_1 , грубо порушили громадський порядок, оскільки побиття відбувалося в громадському місці, супроводжувалося особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виявилося в опорі громадянину, який припиняв хуліганські дії та прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок грубої фізичної сили шляхом заподіяння фізичного болю та шкоди фізичному здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 . Окрім того, в ухвалі зазначено, що цивільний позов потерпілих залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів того, що його звернення до стоматолога, сплата 150 грн за отримані стоматологічні послуги мають зв`язок із подіями, які мали місце 20.11.2016, а також такі обставини не узгоджуються з іншими доказами в рамках кримінального провадження №0000847, зокрема, висновку судово-медичного експерта №31 від 05.01.2017, згідно якого у позивача не було будь-яких видимих тілесних ушкоджень. Окрім того, суд зазначив, що не підлягають задоволенню стягнення вартості проїзду до суду в розмірі 900 грн, оскільки такі не належать до матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , як потерпілому в даному кримінальному провадженні. У даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок побиття, яке відбувалося в громадському місці та супроводжувалося особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_1 зазнав душевних страждань та фізичного болю у зв`язку з протиправною щодо нього поведінкою ОСОБА_2 , а тому, з урахуванням також тієї обставини, що ухвалою від 14.12.2021 кримінальне провадження було закрите у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Визначаючи суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди були задоволені частково, відповідач заперечував щодо розміру стягнення витрат на правничу допомогу, а тому на думку суду, такий розмір понесених витрат буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.12.2021 закрито кримінальне провадження №0000847 від 20.11.2016 у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 296 КК України. Внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 була спричинена шкода, яка виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та жорстокого побиття його товариша.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження.

Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо особи закрито на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Отже, вищевказані обставини, подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження були встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, є помилковими доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування шкоди з огляду на недоведення вини відповідача та відсутності обвинувального висновку.

Тому, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 грн.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

З наявного у матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 30.07.2017 вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Князєвим В.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Зміст договору зазначає, що Адвокатське Бюро в особі адвоката Князєва В.В. представляє інтереси Клієнта ( ОСОБА_1 ) з усіма правами, які надано законом потерпілому, цивільному позивачу, в судах, в органах прокуратури, національної поліції під час досудового та судового слідства в кримінальному провадженні №0000847 від 20.11.2016 за ч.2 ст. 296 КК України, вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Клієнта (а.с. 18).

30.07.2017 адвокатом та Клієнтом складено розрахунок розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_1 у кримінальному провадженні на стадії досудового та судового розгляду у розмірі 10000 грн, про що свідчить Додаток 1 до договору правової допомоги від 30.07.2017. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №07 від 22.12.2021 ОСОБА_1 адвокату Князєву В.В. сплачено 10000 грн в якості оплати за договором правової допомоги від 30.07.2017 (а.с.19, 24).

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22.12.2021 вбачається, що сторонами визначено обсяг наданих адвокатських послуг та зазначено, що загальна вартість послуг адвоката в інтересах Клієнта у кримінальному провадженні №0000847 від 20.11.2016 становить 45000 грн (10000 грн за період досудового слідства з 21.11.2016 по 09.02.2018) та 35000 (судового розгляду з 24.02.2018 по 14.11.2021) (а.с.20).

Таким чином, з вищевказаних документів вбачається, що правова допомога адвокатом Князєвим В.В. потерпілому ОСОБА_1 надавалася в рамках кримінального провадження №0000847 від 20.11.2016.

Так, статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

У справі N462/6473/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Тобто, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Дана правова позиція також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17.

Також, із наявної у матеріалах справи копії договору від 22.12.2021 вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Князєвим В.В. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги у даній цивільній справі. Однак, доказів, а саме: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, або здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, які б документально підтверджували такі витрати, ОСОБА_1 у позовній заяві до суду не надано. Вимогу про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у цій справі позивач також не заявляв.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 2000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає компенсації 1362 грн понесених судових витрат за подання апеляційної скарги до суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2022 року скасувати в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог у цій частині. У решті рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1362 грн судових витрат за подання апеляційної скарги до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 19 січня 2023 року.