Провадження № 2/127/5003/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, державного підприємства «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Фонду державного майна України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Позов мотивовано тим, що Наказом Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ» від 11.02.2020 №18-к ОСОБА_1 , був призначений на посаду директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ». Постановою Кабінету Міністрів України №1229 від 09.12.2020 «Деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром», ДП «ВІАЗ» виключено зі складу Державного концерну «Укроборонпром» та передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою його подальшої приватизації. Таким чином, новим органом управління Підприємством став Фонд державного майна України. Наказом заступника голови Фонду державного майна України №1613 від 13.09.2021року, ОСОБА_1 з 16.09.2021, звільнено з посади директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 зазначеного Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином ОСОБА_1 як працівник, що звільнений на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України набув право на отримання вихідної допомоги при звільненні, в сумі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. В той же час, всупереч ст. 44 КЗпП України, при звільненні, Фондом державного майна України ОСОБА_1 не виплачена зазначена вихідна допомога. Згідно довідки №5 від 16.09.2021 сума середньоденного заробітку позивача за останні 2 робочих місяці складає 724,41 грн. Кількість робочих днів 42. Варто відзначити, що до розрахунку середньоденного заробітку було взято червень і липень 2021 року, оскільки в період з 10.08.2021 по 03.09.2021 позивач перебував у відпустці, вказане підтверджується наказом №7 від 03.08.2021. 724,41(середньоденний заробіток за 2 останні робочі місці) *42(кількість робочих днів за останні 2 робочих місяці)/2(місяці) = 15 212,61 грн. (середній заробіток за останніх 2 робочих місяці). Таким чином, у відповідності до ст. 44 КЗпП України, позивач вважає, що мінімальна сума вихідної допомоги складає: 15 212,61 (середньомісячний заробіток) *6 (місяців) = 91 275,66 (сума мінімальної вихідної допомоги. Просить визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України щодо не виплати ОСОБА_1 при звільненні з посади директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» вихідної допомоги при звільненні, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України у розмірі 91 275 гривень 66 копійок. Стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, на підставі статті 44 Кодексу законів про працю України у розмірі 91 275 гривень 66 копійок.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

16.12.2021року ухвалою суду зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача регіонального відділення Фонду державного майна У4країни по Вінницькій та Хмельницькій про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні до набрання законної сили рішення у справі №127/29447/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, Державне підприємство «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 06.06.2022року відновлено провадження по справі.

23.06.2022року ухвалою суду залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору стороні відповідача державне підприємство «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи регіонального відділення фонду позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення.

Представник третьої особи ДП «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Наказом Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ» від 11.02.2020 №18-к ОСОБА_1 , був призначений на посаду директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ».

Наказом заступника голови Фонду державного майна України №1613 від 13.09.2021року, ОСОБА_1 з 16.09.2021, звільнено з посади директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 зазначеного Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Підприємство включено до переліків об`єктів, що підлягають приватизації, відповідно до наказу Фонду від 27.12.2018 № 1637 «Про затвердження об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2019 році».

Повноваження щодо продажу Підприємства покладені на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (наказ Регіонального відділення про прийняття рішення про приватизацію від 23.01.2019 № 57).

Відповідно до приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд є суб`єктом управління об`єктами державної власності. Тому до повноважень Фонду не відноситься проведення розрахунків (виплати заробітної плати та вихідної допомоги) та внесення в трудові книжки записів про звільнення.

Так, за приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 212/5797/15-ц зроблено висновок, що Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до договору купівлі-продажу включаються передбачені умовами аукціону, викупу, серед іншого, зобов`язання сторін щодо погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства.

Враховуючи вищенаведене, після приватизації єдиного майнового комплексу Підприємства новим власником (інвестором) буде проведено погашення боргів підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Фонд повідомляв ДП «ВІАЗ» про необхідність подання (на постійній основі) до Фонду фінансової та статистичної звітності з відміткою органів статистики у терміни визначені пунктом 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 та про необхідність щомісячного подання до Фонду статистичних форм звітності № 1-ПВ (місячна) «Звіт із праці» та № 3-борг (місячна) «Звіт про заборгованість з оплати праці» з метою виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 №370 «Про запровадження спеціального моніторингу погашення підприємствами, установами та організаціями заборгованості із заробітної плати, страхових внесків до Пенсійного фонду України та обов`язкових платежів до державного та місцевих бюджетів».Однак, зазначені листи повернуто Укрпоштою до Фонду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

ДП «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» є окремою юридичною особою, яка має самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України, а отже, відшкодування належних Позивачу виплати мають відшкодовуватись безпосередньо юридичною особою, в якій працював Позивач.

Відповідно до приписів ст. 19 ГК України зазначено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Згідно із приписами ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності: самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства.

Головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням: на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ГК України Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» органи приватизації не мають права втручатися в господарську діяльність підприємств, за винятком випадків, передбачених законодавством України та установчими документами таких підприємств.

Відповідно до пункту 3.1. Розділу 3 Контракту від 11.02.2020 № 5К/20 (умови матеріального забезпечення керівника) за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установленого Керівнику посадового окладу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень і фактично відпрацьованого часу.

Таким, чином. Фонд не є розпорядником документації по виплатам, та не є безпосереднім роботодавцем позивача.

Подібна ситуація відображена у постанові Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 03.03.2021 у справі № 361/2745/19.

Як встановлено в судовому засіданні про що не заперечував і представник позивача заробітну плату ОСОБА_1 отримував саме в ДП «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ», а тому суд приходить до висновку, що Фонд не несе фінансової відповідальності за іншу юридичну особу, а відтак є неналежним відповідачем в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказав відповідачем Фонд державного майна України, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідача позивач не заявляв.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовна вимога про стягнення з Фонду вихідної допомоги при звільненні на підставі ст. 44 КЗпП України в розмірі 91 275,66 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Крім того, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність Фонду щодо не виплати ОСОБА_1 при звільненні з посади директора Державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» вихідної допомоги при звільненні, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України у розмірі 91 275 гривень 66 копійок задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фонд є уповноваженим органом управління державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ».

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром» єдиний майновий комплекс Підприємства був переданий зі сфери управління Державного концерну «Укроборонпром» до сфери управління Фонду на підставі відповідного акту від 15.04.2021.

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Стаття 4 даного Закону визначає, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема є: міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до повноважень уповноважених органів управління відповідно до покладених на них завдань відноситься призначення на посаду та звільнення з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

У свою чергу, до передачі державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - «ВІАЗ» у сферу управління Фонду, між Державним концерном «Укроборонпром» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір у формі контракту від 11.02.2020 № 5К/20.

Відповідно до Протоколу засідання робочої групи з розгляду питань, пов`язаних із здійсненням функцій з управління державними підприємствами та господарськими товариствами від 12.08.2021 № 48 ОСОБА_2 рекомендований на посаду в. о. директора Підприємства.

В межах своєї компетенції Фонд листом від 02.09.2021 № 10-47-20362 звернувся до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області з питання погодження звільнення директора Підприємства ОСОБА_1 .

Листом Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 07.09.2021 № 01.01-48/6379 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади директора Підприємства.

Наказом Фонду від 13.09.2021 № 1613 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - ВІАЗ» ОСОБА_2 призначений на посаду в. о. директора Підприємства.

Враховуючи пп. 31 п. 5.3 контракту від 11.02.2020 № 5/К/20 визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку його дії в будь-який час за ініціативою уповноваженого органу управління з попередженням про це керівника за 2 календарних дні.

Наказом Фонду від 13.09.2021 № 1613 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - ВІАЗ» ОСОБА_1 звільнений з посади директора Підприємства 16.09.2021 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та з ним припинено (розірвано) укладений контракт від 11.02.2020 № 5/К/20 на підставі п. 5.3 контракту.

Фонд листом від 14.09.2021 № 10-47-21441 звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях з проханням ознайомити з наказом Фонду «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Вінницький авіаційний завод - ВІАЗ» від 13.09.2021 № 1613 ОСОБА_1 .

Листом Фонду від 15.09.2021 № 10-47-21482 ОСОБА_1 направлено копію Наказу Фонду від 13.09.2021 № 1613.

У відповідь на вищезазначений лист Фонду, Регіональне відділення проінформувало листом від 05.10.2021 №01-2/3418 про те, що на виконання листа Фонду від 14.09.2021 № 10-47-21441 Регіональне відділення направило лист з повідомленням від 20.09.2021 № 11-2/3212 на юридичну адресу Підприємства щодо прибуття до Регіонального відділення ОСОБА_1 для ознайомлення з Наказом. Проте станом на 05.10.2021 ОСОБА_1 для ознайомлення з Наказом до Регіонального відділення не прибув.

Згідно інформації з листа Регіонального відділення стало відомо, що на адресу Регіонального відділення 04.10.2021 надійшов лист від в. о. директора Підприємства Згурського Юрія Вацлавовича про те, що попередній керівник ОСОБА_1 на робочому місці відсутній, трудову книжку для відмітки про звільнення не надавав, а також не надав правовстановлюючі та фінансово-господарські документи.

Згідно з підпунктом 2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства.

Виходячи з положень ч. З ст. 21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Так, відповідно до пункту 6. 1. Розділу 6 (строк дії та інші умови контракту) Контракту від 11.02.2020 № 5К/20 цей контракт діє з 12.02.2020 по 11.02.2021. Таким чином, строк дії контракту від 11.02.2020 № 5К/20 закінчився 11.02.2021.

У постанові Верховного Суду України від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17 було роз`яснено, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи вищевикладене та те, що Фонд не несе фінансової відповідальності за окрему юридичну особу, не є розпорядником документації по виплатам та не є безпосереднім роботодавцем позивача, відсутні підстави вважати, що невиплата вихідної допомоги при звільненні сталася з вини Фонду.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76-82, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, державного підприємства «Вінницький авіаційний завод «ВІАЗ» про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні- відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.01.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Фонд державного майна України, м. Київ, вул. Г. Алмазова, 18/9, .

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, м. Вінниця, вул. Гоголя, 10, .

ДП «Вінницький авіаційний завод ВІАЗ», м. Вінниця, вул. Чехова, .

Суддя: