Справа № 274/1466/23
Провадження № 2/0274/740/23
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі
09.03.2023 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правову допомогу,-
встановив:
Вимоги заяви обґрунтовує тим, що на розгляді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області тривалий час перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та незаконним рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.10.2022 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Бердичівської міської ради Житомирської області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду.

Постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області залишено без змін.

Позивачка ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав, була змушена звертатися за правовою допомогою, для представлення її інтересів в Житомирському апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 .

На підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №13/01-23А від 13.01.2023 позивачка ОСОБА_1 19.02.2023 сплатила адвокату гонорар у сумі 15 000 грн.

Тому позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, оскільки це вважає фактичними збитками, які завдані їй свідомими діями відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Положення статті 141 ЦПК України визначають, що питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується при постановлені ухвали або ухваленні рішення у справі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2022 у справі N 910/12945/19, від 20.05.2009 у справі N 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі N 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі N 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі N925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі N 462/6473/16-ц за провадженням N 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі N 688/2479/16-ц за провадженням N 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі N 489/5045/18 за провадженням N 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Зважаючи на те, що питання розподілу судових витрат вирішується судом, що ухвалив рішення, за відповідною заявою учасника справи про ухвалення додаткового рішення, вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

На підставі наведеного, відсутні підстави для розгляду питання відшкодування судових витрат в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у даній справі, як такій, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186, 258-260,354 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі невідкладно надіслати позивачці разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.М.Вдовиченко