Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Лецак Н.В.,

представника позивача Шпуганич В.П.,

представника відповідача Дорош І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про припинення правовідносин за договором та припинення обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №08/13, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 156 200 грн зі сплатою 15% річних, із кінцевим терміном повернення до 14.09.2025 року.

У забезпечення виконання умов вказаного договору згідно іпотечного договору №08/13/1, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за № 5321, передано нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 .

20.07.2010 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Вірмет В.І. вчинив виконавчий напис за №1061, яким пропонував звернути стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно іпотечного договору №08/13/1, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за № 5321 передана в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №08/13 від 15.09.2005 року.

З отриманих від реалізації предмету іпотеки коштів необхідно задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 147 943,35 гривень, з яких 124 952 грн- заборгованість по тілу позики; 17154,69 грн заборгованість по відсотках; 1150,66 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4586 грн штраф.

Вказаний виконавчий напис від 20.07.2010 приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального кругу Вірмет В.І. за №1061 виконано в межах виконавчого провадження №53721266, кошти в сумі 149 393,35 грн перераховано «Альфа Банку».

Позивач зазначає, що оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є прохідними від кредитного договору, припиняються.

11.08.2022 ОСОБА_1 скерувала до відповідача заяву від 10.08.2022 про припинення обтяження забороною/ іпотекою квартири АДРЕСА_2 , однак, відповідач відмовився виконати вимогу позивачки. Отже, права позиваки порушені, тому між сторонами наявний спір.

Таким чином, позивачка просить визнати правовідносини за договором кредиту №08/133 від 15.09.2005 року, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник якого АТ «Альфа Банк», назва змінена на АБ «Сенс Банк») код 234914714 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (зі змінами та доповненнями) та договором іпотеки №08/133/1 від 15.09.2005 року, який укладено між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник якого АТ «Альфа Банк», назва змінена на АБ «Сенс Банк») код 234914714 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. у реєстрі за № 5321, такі, що припинені. Припинити обтяження у Державному реєстрі речових прав квартири АДРЕСА_1 , номер РПВН 11549751 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , забороною та іпотекою.

Двадцять сьомого грудня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шпуганич В.П. підтримав позовні вимоги та просив суд такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказала, що виконавчий напис здійснено 20.07.2010 року, заборгованість розрахована також станом на 2010 рік, а зобов`язання позивачем виконано лише у 2022 році. Тому таке виконання зобов`язання є неналежним через тривалий час його виконання. Факт повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, яка входить до складу основного зобов`язання. Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не виконано рішення суду про стягнення боргу, питання про припинення зобов`язання за кредитним договором не може ставитись. Крім того зазначила, що позивач не вірно обрав спосіб захисту своїх прав заявляючи вимогу про визнання відносин за договором кредиту та іпотеки такими, що припинені та припинення обтяження у Державному реєстрі речових правза № 11549751. Обгрунтовуючи заперечення посилається на вимоги ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 74 «Про нотаріат».

Заслухавши позицію учасників процессу, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 15.09.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №08/13, згідно умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 156 200 грн, на умовах сплати 15% річних, із кінцевим терміном повернення до 14.09.2025 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту, між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 08/13/1 від 15.09.2015, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за № 5321. Згідно вказаного договору іпотекодавцем передано в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

20.07.2010 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального кругу Вірмет В.І. вчинено виконавчий напис за №1061, яким, останній пропонує звернути стягнення на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки пропонує задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 147 943,35 гривень, з яких 124 952 грн- заборгованість по тілу позики; 17154,69 грн заборгованість по відсотках; 1150,66 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4586 грн штраф..

Строк за який виникла заборгованість та проводиться стягнення становить з 15 вересня 2005 року по 20 липня 2010 року.

Вказаний виконавчий напис №1061 від 20.07.2010, було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2018 позов задоволено, визнано виконавчий напис №1061 від 20.07.2010, вчинений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального кругу Вірмет В.І., таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Закарпатського апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2019 Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2018 скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного суду у справі №308/3994/17 (провадження №61-6590св19) від 07.10.2020 року скасовано постанову Закарпатського апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2019 та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2018, прийнято нову постанову якою відмовлено у задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий напис №1061 від 20.07.2010 перебував на примусовому виконанні ВДВС у місті Ужгороді Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ).

ОСОБА_1 згідно платіжного доручення №ІВ22171077 від 21.02.2022, сплатила кошти в розмірі 164477,68грн. на рахунок виконавчої служби, у зв`язку з чим 27.05.2022 старшим державним виконавцем ВДВС у місті Ужгороді Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Троцюком В.В, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53721266 у зв`язку з повним виконанням рішення. Вказаною постановою також припинено чинність арешту майна боржника №20718436 від 16.09.2010 року накладеного постановою державного виконавця згідно ВП №53721266 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2022 відповідачем не оскаржувалась.

Судом також встановлено, що у 2014 році ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 536 446,00 грн. заборгованості за кредитним договором №08/13.

20.03.2017 рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/14267/14 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано, зокрема, тим, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. З розрахунків наданих позивачем вбачається, що останній платіж по кредиту було здійснено 15 березня 2010 року. З позовом банк звернувся до суду у листопаді 2014 року. Таким чином з моменту порушення пункту 4.5 кредитного договору і з моменту звернення з позовом до суду пройшло понад 3 роки, тобто позов подано з пропуском строку позовної давності.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2021 № 308/14267/14-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2017 року залишено без змін.

Отже, з досліджених судом доказів встановлено, що зобов`язання за кредитним договором №08/13 від 15.09.2005 ОСОБА_1 виконано, про що свідчить перерахування нею коштів у сумі 149 393,35грн. в межах виконавчого провадження №53721266.

10.08.2022 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа Банк» (правонаступник ліквідованого ПАТ «Укрсоцбанк») із заявою про припинення обтяження нерухомого майна, обтяженого іпотекою, а саме квартири АДРЕСА_1 .

31.08.2022 АТ «Альфа Банк» надано відповідь за №38777-39.1 б/б, у якій відмовлено ОСОБА_1 у припиненні обтяження з посиланням на те, що станом на 31.08.2022 по кредитному договору обліковується прострочена заборгованість, а також з посиланням на приписи ст.575 ЦК України та ст. 17 ЗУ «Про іпотеку».

Враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що кредитор АТ «Альфа Банк» (правонаступник ліквідованого ПАТ «Укрсоцбанк») не має правових підстав після закінчення виконавчого провадження ВП № 53721266 та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2017, для нарахування передбачених договором процентів за кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова ВП ВС від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12).

У зв`язку із встановленням судом факту припинення зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з його повним виконанням позичальником, з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про визнання зобов`язань за іпотечним договором припиненими.

Відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним.

У ситуації, що склалася за вказаних правовідносин, кредитор скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим написом № 1061 від 20.07.2010, який видано приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального кругу Вірмет В.І. Основне зобов`язання, таким чином, було боржником виконане і припинилось у зв`язку з повним його виконанням.

Отже, судом встановлено, що, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що нею повністю погашена заборгованість за кредитним договором, виконавче провадження ВП 53721266 закінчене. Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткові зобов`язання за іпотечним договором та договором поруки також слід вважати припиненими. Тобто, встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань.

З огляду на висновки суду про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суд вважає необхідним задовольнити позов, у межах заявленої позивачем вимоги про визнання правовідносин за договором кредиту №08/133 від 15.09.2005 та договором іпотеки №08/133/1 від 15.09.2005 такими, що припинені.

Щодо вимоги позивача припинити обтяження у Державному реєстрі речових прав квартири АДРЕСА_1 , номер РПВН 11549751 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 забороною та іпотекою, то суд приходить до наступного висновку.

Під час застосування наведених вище норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 6870): оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суд може ухвалити рішення про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення таких записів з відповідних реєстрів, однак не має змоги зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса чи інших осіб.

Згідно наведеної позиції Верховного Суду, звернення до суду з позовом про зобов`язання іпотекодержателя чи нотаріуса вчинити дії з метою зняття заборони з нерухомого майна є неналежним способом захисту порушених прав власника майна. Верховний Суд виходить з того, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинити інше речове право (іпотеку).

Наведене означає, що відповідне рішення суду про визнання зобов`язальних правовідносин (які стали підставою накладення обтяження на майно) припиненими, являється підставою для внесення запису про зняття такого обтяження до відповідних реєстрів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

В розумінні положень частини другої статті 16 ЦПК України зобов`язати особу до вчинення відповідної дії можливо лише у разі, якщо такий обов`язок прямо передбачений в законі.

У відповідності до вимог Постанови КМУ № 830 від 5 липня 2004 р. «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» (п.24), після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. В разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. Аналогічна норма закріплена у статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Лише в разі настання вищевказаних обставин, нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, тоді як у цій справі позивачем не оскаржується жоден нотаріальний акт.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.

При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, тому у задоволені вимоги про припинення обтяження у Державному реєстрі забороною та іпотекою слід відмовити.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 992,40 грн.

На підставі ст. ст. 12-13, 16, 137, 274-279, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про припинення правовідносин за договором та припинення обтяження задовольнити частково.

Визнати правовідносини за договором кредиту №08/133 від 15.09.2005 року, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник якого АТ «Альфа Банк», назва змінена на АБ «Сенс Банк») код 234914714 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (зі змінами та доповненнями) та договором іпотеки №08/133/1 від 15.09.2005 року, який укладено між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник якого АТ «Альфа Банк», назва змінена на АБ «Сенс Банк») код 234914714 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. у реєстрі за № 5321, такими, що припинені.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 992,40 грн сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Закарпатського апеляційного суду до або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.02.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник