Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1133/21 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 291/1133/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Раєцького Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , нарішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 28 березня 1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , яка на даний час є повнолітньою. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 6 грудня 1996 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти побудовано житловий будинок, загальною площею 105,4 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м., який розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване на ім`я ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказує, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем досягнута усна домовленість щодо добровільного поділу спірного житлового будинку на дві частини. Так, в частині цього будинку залишилась проживати вона з донькою, відповідач, в свою чергу, проживав в іншій частині цього житлового будинку. Однак, згодом останній змінив місце свого проживання та переїхав проживати за іншою адресою.

На даний час ОСОБА_2 не визнає її право власності на частину спірного житла та має намір продати цей житловий будинок.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 105,4 кв.м, житловою площею 60,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та припинено право спільної сумісної власності сторін на вказаний житловий будинок.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 105,4 кв.м, житловою площею 60,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 105,4 кв.м, житловою площею 60,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 1362 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Раєцький А.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд невірно встановив дату виникнення спору.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказала про те, що на даний час їй стало відомо про намір відповідача продати спірний житловий будинок, проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження даної обставини.

Звертає увагу на те, що вказаний спір може бути вирішений в досудовому порядку. Так, ч. 3 ст. 367 ЦК України визначено, що поділ майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, матеріали справи не містять доказів звернення до нотаріуса, тобто, позивачка не довела факт врегулювання вирішення спору в досудовому порядку, на який посилалася як на підставу своїх вимог .

Вважає помилковим висновок суду про те, що перебіг строку позовної давності розпочався у вересні 2021 року. Такий висновок зроблений на підставі пояснень ОСОБА_1 , які не були підтверджені належними доказами.

Зазначає, що згідно з показами свідків, даний спір існує з моменту окремого проживання подружжя, тобто, вже протягом 25 років. Вважає, що об`єктивних причин, які б заважали ОСОБА_1 звернутися до суду з даним з позовом в межах строку позовної давності, не існувало.

Таким чином, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід було відмовити у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що після розірвання шлюбу продовжувала проживати у спірному житловому будинку, здійснювала поточний ремонт в будинку, сплачувала комунальні платежі. Разом з тим, відповідач будинком не цікавився, не утримував це житло, не сплачував комунальні платежі, які нараховувались на його ім`я. Стверджує, що спірний будинок побудований нею та відповідачем в період перебування у шлюбі, за спільні їхні кошти.

Крім того, звертає увагу на те, що строк позовної давності розпочався саме у вересні 2021 року, зокрема, в той період, коли вона намагалася викупити у відповідача частину спірного житла.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Раєцький А.О., підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 1987 року.

29 березня 1989 року виконкомом Ружинської районної ради на ім`я ОСОБА_2 видано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У 1995 році затверджено робочий проєкт щодо газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Наявний в матеріалах справи акт прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 , свідчить про те, що будівництво вказаного житлового будинку завершене у 1996 році. Вказаний акт затверджений рішенням виконкому Ружинської селищної ради №159 від 21 листопада 1996 року.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 6 грудня 1996 року шлюб між сторонами розірвано.

Реєстрація розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ружинського району Житомирської області здійснена 11 лютого 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

3 січня 1997 року виконкомом Ружинської селищної ради на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Підставою для видачі вказаного свідоцтва зазначено рішення виконкому Ружинської селищної ради №159 від 21 листопада 1996 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний житловий будинок побудований сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі й на це майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до положень статті 22 КпШС України( який був чинним на час виникнення спірних правовідносина), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною першою статті 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Як встановлено судом першої інстанції, спірний житловий будинок прийнято в експлуатацію на підставі рішення виконкому від 21 листопада 1996 році, тобто це нерухоме майно збудоване під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя. Належних та допустимих доказів на спростування даної обставини суду не надано.

Отже, на момент винесення судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами та на час реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС, вказаний житловий будинок був прийнятий в експлуатацію, й та обставина, що свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок видане 3 січня 1997 року, не свідчить про те, що на це житло не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши усі обставини справи, дійшов вірного висновку про задоволення позову.

При цьому, суд обгрунтовано виходив з того, що позивачкою не пропущений строк позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_1 продовжувала проживати у спірному житловому будинку, який є місцем її постійного проживання та місцем її реєстрації. Доказів того, що між сторонами існував спір стосовно даного нерухомого майна, який виник поза межами загального строку позовної давності, суду не надано.

Отже, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича, залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 травня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: