РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/220/23

провадження у справі №2/0285/292/23

30 січня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……...………...Літвин О. О.,

секретаря………...........................Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 29.08.2009, та після розірвання шлюбу сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з нею, а доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з батьком.

Стверджувала, що відносини між нею і її чоловіком погіршились, між ними немає взаєморозуміння, поваги, мають різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинені, вони проживають окремо, вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе.

Сторони в судове засідання не прибули.

У заяві позивачка просила судове засідання провести без її присутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у заяві позовні вимоги визнав повністю. Також судове засідання просив провести без його участі. Просили прийняти рішення у першому судовому засіданні, при цьому зазначили, що досягли взаємної згоди місця проживання дітей після розірвання шлюбу.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає можливим ухвалити рішення за результатами першого судового провадження.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009, від якого мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати.

У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами.

Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Положеннями статті 160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини. а загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною.

Зважаючи на той факт, що сторони досягли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_4 разом з батьком, а ОСОБА_3 разом з матір`ю, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей, як зазначено у прохальній частині позову.

Позивачка не повідомила суд про бажання відновити дошлюбне прізвище відповідно положень ст.113 СК України, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « ОСОБА_7 ».

Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між громадянами України

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

зареєстрований 29.08.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області,

актовий запис №242.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_7 ».

Визначити місцем проживання неповнолітніх дітей:

доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 ,

сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя О. О. Літвин