Справа № 750/728/21
Провадження № 2/750/14/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В., Левченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить встановити юридичний факт про те, що позивач проживав з ОСОБА_6 однією сім`єю після 15.12.1992 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_2 , на 1/2 частину земельної ділянки- на 0.0870 га (від загальної 0.1740 га) за адресою АДРЕСА_2 , на 1/2 частину приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 , на 1/2 частину автомобіля ВАЗ- 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 ; визнати за кожним з відповідачів право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/4 частину будинку за адресою АДРЕСА_2 , на 1/4 частину земельної ділянки- на 0.0435 га (від загальної 0,1740 га) за адресою АДРЕСА_2 , на 1/4 частину приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 , на 1/4 частину автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 23.05.1981 року. Відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми позивача та померлої. ОСОБА_6 значиться власником трикімнатної кооперативної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , зазначена квартира надавалась ОСОБА_6 на склад сімї: вона, позивач ОСОБА_1 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Квартира отримана в 1989 році, викуплена в 2006 році, і, відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України власником квартири стала ОСОБА_6 .

Оскільки позивач, як приватний підприємець, займався торгівлею меблями, з метою захисту сім`ї від можливих протиправних вимог, вони з ОСОБА_6 вирішили формально розірвати шлюб 15.12.1992 року, однак до її смерті проживали разом та справи вели спільно, в інший шлюб не вступали. Проживали за адресою АДРЕСА_4 .

Окрім квартири на ОСОБА_6 зареєстровані на праві власності: земельна ділянка, площею 0,1740 га, будинок за адресою АДРЕСА_2 та приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 .

Також сумісно було придбано автомобіль ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Це майно також набувалося позивачем та ОСОБА_6 в період проживання однією сім`єю.

Позивач зазначає про те, що відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України все зазначене майно являється спільною сумісною власністю його та ОСОБА_6 і він має право на половину зазначеного майна як чоловік, який проживав з дружиною однією сім`єю, хоча і не перебував з нею у зареєстрованому шлюбі.

Всім зазначеним майном користувалася та володіла вся сім`я, в тому числі і відповідачі.

Заповіту дружина не складала.

Позивач посилається на положення ст. ст. 1261, 1226 Цивільного кодексу України, відповідно до яких відповідачі як спадкоємці першої черги мають право на частку (1/2) у спільному сумісному майні, тобто по 1/4 для кожного із зазначеного позивачем майна.

Позивач посилається на те, що доказами сумісного проживання після формального розірвання шлюбу, є реєстрація постійного проживання за адресою АДРЕСА_4 , відсутність в паспортах записів про розірвання шлюбу, показання свідків.

Таким чином, оскільки формально позивач розлучений з ОСОБА_6 , нотаріус не має можливості надати йому відповідне свідоцтво про право власності на половину майна, а з відповідачами виникли непорозуміння, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 та визнання права власності на половину майна на підставі ст. 74 СК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за підставами, викладеними у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідачем не заперечується, що після розірвання шлюбу позивач з ОСОБА_6 проживали разом в одній квартирі за адресою АДРЕСА_4 , але не як чоловік та жінка разом, а окремо один від одного, та як такі, що не вели спільне господарство та спільний бюджет, в кожного був свій окремий дохід та свої власні кошти. Окрім того, квартира, в якій вони проживали та яка належить особисто ОСОБА_6 є двоповерховою, тому у кожного були окремі кімнати. Усе зазначене у позові майно було придбано ОСОБА_6 за власні кошти від зайняття підприємницькою діяльністю.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с. 8), з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 23.05.1981 року, 15.12.1992 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 26).

Відповідачі по справі є дітьми позивача та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, виданого Деснянською районною радою м. Чернігова, ОСОБА_6 26 серпня 2003 року була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа (а.с. 94, 95).

Згідно довідки ОЖБК № 3357 від 30.10.2020, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 21.07.2015, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою був зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_1 (а.с.135).

За життя ОСОБА_6 належало наступне майно: квартира, що знаходиться в АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 17.07.2006 року; земельна ділянка, площею 0,1740 га, що придбана на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_5 , що належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2013 року; частина нежитлової будівлі в АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року; автомобіль ВАЗ- 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 , що зареєстрований з 08.09.2004 року на ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів спадкової справи №4/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся син ОСОБА_5 , дочка померлої ОСОБА_4 звернулася із заявою про неприйняття спадщини.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що між позивачем та ОСОБА_6 були гарні відносини, вони часто були разом, але жодний свідок не зміг підтвердити факт їхнього спільного проживання саме як чоловіка та дружини, ведення ними спільного господарства та наявності спільного бюджету, а також за яких саме обставин та за які саме грошові кошти було придбано спірне майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт проживання однією сім`єю.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3,74 СК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Представником позивача в ході розгляду справи заявлялося клопотання про огляд доказів на підтвердження позовних вимог, які в установленому ЦПК України порядку суду та іншим учасникам розгляду справи не надавались, у зв`язку з чим протокольною ухвалою у задоволенні такого клопотання судом було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження фактів його спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , їхнього спільного побуту, існування взаємних прав та обов`язків, беручи до уваги заперечення з боку їх дітей, а також те, що наявність реєстрації за однією адресою та сумісного проживання в одній квартирі, за відсутності інших доказів у їх сукупності, не може бути доказом факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 20.01.2023.

Суддя