Справа № 385/1457/22
Провадження № 2/385/44/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2023 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гайворон Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.09.2017 року по 04.11.2022 року. Шлюб розірваний за рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області по справі № 385/1210/22, провадження № 2/385/384/22.

Від сумісного життя з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_3 . Аліменти на його утримання у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку стягнуті з відповідача за судовим наказом Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2022 року.

У період шлюбу вони з відповідачем в основному, за кошти батьків позивача, які вони їм надали, купили відповідно до договору купівлі-продажу на ім`я відповідача, як покупця, від 07.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1104, будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 .

На даний час позивач з сином ОСОБА_4 змушена переїхати тимчасово жити у м.Конотоп Сумської області, де живуть її батьки і де вона має у приватній власності квартиру по АДРЕСА_2 .

Бажає визнати за собою право власності на 1/2 частину будинку з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та вони мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.09.2017 року, який в подальшому було розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2022 року (а.с. 6-7).

В період шлюбу сторони придбали майно, а саме: житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що вбачається з копії договору купівлі-продажу від 07.08.2019 року (а.с. 9-13). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.08.2019 року права власності на вищевказаний будинок в цілому зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 14).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У постанові Верховного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 709/494/16-ц, провадження № 61-19909св18 та у постанові Верховного суду від 20 травня 2019 року у справі справа № 360/303/17-ц, провадження № 61-410св18 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Керуючись: ст.ст. 60, 63, 69, 70, 110, 112 СК України, ст.ст. 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. М. Гришак

Дата документу 18.01.2023