Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1586/22

Провадження № 2/439/53/23

23 січня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, ухвалив таке рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», у яких просить суд визнати виконавчий напис за № 4213 від 09 жовтня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, просить суд стягнути зі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі п`ятнадцять тисяч двісті сім гривень шістдесят копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис за № 4213, яким звернено стягнення зі ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № МФ-396 від 25 травня 2018 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у сумі тридцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень п`ятдесят дві копійки.

Позивачка звертає увагу, що 02 листопада 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, на підставі виконавчого напису за № 4213, який виданий 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, відкрито виконавче провадження за № 63465595.

На думку позивачки, такий виконавчий напис суперечить законодавству України та є таким, що не підлягає виконанню. Оскільки недотримано умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відтак між сторонами існує реальний спір та на момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення.

Позивачка мотивує, що відповідачем безпідставно отримані грошові кошти останньої у розмірі п`ятнадцять тисяч двісті сім гривень шістдесят копійок. Позаяк оскільки оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то відсутня жодна правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від позивачки. Відтак вказані кошти підлягають поверненню.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач зазначає, що повністю заперечує проти заявлених позовних ОСОБА_1 , оскільки обставини, зазначені позивачкою, не відповідають фактичним обставинам справи, а самі вимоги не можуть бути задоволені внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості.

Відповідач вказує, що 25 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» було укладено кредитний договір за № МФ-396. Предметом договору визначено кредитування позичальника у розмірі одинадцять тисяч триста сорок гривень на п`ятнадцятиденний строк. Плата за користування кредитом у п`ятнадцятиденний строк становить двісті дев`яносто два відсотка річних.

Відповідач звертає увагу, що позивачка здійснивши акцептування оферти, підтвердила, що впевнена в тому, що всі умови їй зрозумілі та вона чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання цієї заяви, вона засвідчила, що у належній та доступній формі була проінформована про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Відповідач мотивує, що позивача, на момент подачі відзиву на позовну заяву, користується наданими у кредит грошовими коштами. Кредит надавався ОСОБА_1 строком на п`ятнадцять календарних днів, про що остання усвідомлювала. Ініціатором щодо укладення договору була позивачка, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з Фінансовою установою, самостійно визначила істотні умови договору та повністю погодилася з ними.

На думку відповідача, виконавче провадження відкрите на підставі виконавчих документів, які відповідають вимогам чинного законодавства. Отже, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем були дотримані вимоги чинного законодавства України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Вважає, що оскільки позивачка з власної ініціативи мала намір укласти кредитний договір, остання мала розуміти про правові наслідки його невиконання. Відтак характер безспірності зобов`язання між сторонами є очевидним. За таких обставин суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. Від представника позивачки: адвоката Куліша Тараса Любомировича надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач судове засідання не з`явилася. Однак разом зі поданням відзиву на позовну заяву, представник відповідача: ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволенні останніх.

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личук Тарас Володимирович у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Хоча належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Однак належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

За змістом нормативних положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1172 від 29 червня 1999 року, вчинено виконавчий напис за № 4213, яким звернено стягнення зі ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором за № МФ-396 від 25 травня 2018 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у сумі тридцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень п`ятдесят дві копійки, що підтверджується наданою суду копією Виконавчого напису (а.с. 21).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни 02 листопада 2020 року, на підставі виконавчого напису за № 4213, який виданий 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, відкрито виконавче провадження за № 63465595, що підтверджується заявою про відкриття виконавчого провадження за Вихідним номером Рі 1138834 від 26 жовтня 2020 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 02 листопада 2020 року (а.с. 12).

У виконавчому провадженні за № 63465595 від 02 листопада 2020 року вчинено низку виконавчих дій. Зокрема станом на 27 січня 2022 року із рахунків боржника: ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі п`ятнадцять тисяч двісті сім гривень шістдесят копійок, що підтверджується постановою про арешт майна боржника від 02 листопада 2020 року; постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 02 листопада 2020 року; відповіддю на адвокатський запит за Вихідним номером № 1153 від 27 січня 2022 року; випискою по витратам від 19 листопада 2021 року; дублікатами чеків (а.с. 13-17).

Окрім цього, суду надано на дослідження копія кредитного договору за № МФ-396 від 25 травня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 , а також заявку на отримання кредиту від 25 травня 2018 року (а.с. 10-11).

Обставина про те, що 22 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, яким право грошової вимоги за кредитним договором за № МФ-396 від 25 травня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 , передано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», визнається сторонами, себто з огляду на частину 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Мотиви суду.

Щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За загальними правилами статей 15-16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі: Порядок).

Підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника: фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі: Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Однак нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відтак з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27 березня 2019 року (єдиний унікальний номер справи: 137/1666/16-ц).

За змістом положень статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із доказів у справі вбачається, що позивачка, вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконання, посилається на те, що правова природа безспірності такого виконавчого напису є недоведеною. На думку позивачки між сторонами існує спір стосовно виникнення договірного зобов`язання (кредитного договору за № МФ-396 від 25 травня 2018 року), що вже безумовно свідчить про відсутність характеру безспірності.

При вирішення питання по суті, суд виходить із того, що відповідачем та приватним нотаріусом всупереч вимог статті 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів існування безспірності заборгованості позивачки перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за кредитним договором за № МФ-396 від 25 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс», за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису.

У свою чергу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личук Тарас Володимирович, не надала суду жодних документів, які слугували підставою для винесення нею оспорюваного виконавчого напису за № 4213 від 09 жовтня 2020 року.

Окрім цього суд зауважує ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (єдиний унікальним номер справи: 826/20084/14), залишеної в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині:

-пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису за № 4213 від 09 жовтня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем.

Щодо стягнення грошових коштів, які набуті без достатньої правової підстави.

За правилами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 Глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

-повернення виконаного за недійсним правочином;

-витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

-повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

-відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

-набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

-відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки у досліджуваній справі виконавчий напис за № 4213 від 09 жовтня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № МФ-396 від 25 травня 2018 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у сумі 30 980 гривень 00 копійок, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Позаяк грошові кошти не були сплачені ОСОБА_1 добровільно, а їхнє стягнення відбувалось примусово, шляхом відрахування зі доходу та списання коштів з банківського рахунку на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» зобов`язаний повернути позивачці: ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти.

Оскільки перед судом доведено, що у межах виконавчого провадження за № 63465595 від 02 листопада 2020 року, стягнуто зі боржниці: ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі п`ятнадцять тисяч двісті сім гривень шістдесят копійок, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», а такі грошові кошти є набутими без достатньої правової підстави, необхідно повернути визначені грошові кошти на рахунок позивачки, що відповідатиме вимогам статті 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивачка: ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992 гривні 40 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на користь позивачки.

Водночас позивачка: ОСОБА_1 на надала суду доказів про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496 гривні 20 копійок.

Отже, відсутні правові підстави щодо розподілу судового збору зі сплати подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі статтей 87-88 Закону України «Про нотаріат», статтей 15, 16, 18 ЦК України, керуючись статтями 2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 158, 258-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повістю.

Визнати виконавчий напис за № 4213 від 09 жовтня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № МФ-396 від 25 травня 2018 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості у сумі 30 980 гривень 00 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 207 (п`ятнадцять тисяч двісті сім) гривень 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23 січня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», , місцезнаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Жамбила Жамбаєва, 7.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-франківської області Личук Тарас Володимирович, місцезнаходження: Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Коновальця Євгена, 33, кімната 28-29.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна, місцезнаходження: Львівська область, місто Львів, вулиця Окружна, 57а, кабінет 207.

Суддя Б.М. Петейчук