Номер провадження: 22-ц/813/1622/23
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

від позивача ОСОБА_3 не з`явились,

переглянувши справу №495/10270/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року у складі судді Шевчук Ю.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 08 листопада 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що уклав 11 серпня 2016 року з відповідачем ОСОБА_1 договір позики 3000,00 доларів США під зобов`язання повернення грошових коштів 11 лютого 2017 року, що підтверджено розпискою позичальника. Суму позики 3000,00 доларів не повернуто, грошове зобов`язання не виконано, пеня в розмірі 1% за період прострочення з 11 лютого 2017 року по 29 жовтня 2018 року на суму прострочення складає 10950,00 доларів США, яку зменшує до 6000,00 доларів США, виходячи із співмірності із сумою позики. Посилаючись на вказані обставини, загальну суму боргу з урахуванням пені, яка підлягає стягненню, 9000,00 доларів США (254340,00 грн. по курсу НБУ 1 долар США = 28,26 грн.), позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 254340,00 грн. та судові витрати (а.с.1-2).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_1 відзив не подав, в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що грошові кошти в позику не брав, розписку написав під тиском.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 252000,00 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2543,00 грн. (а.с.71-74).

Висновок суду мотивовано тим, що між сторонами виникли позикові зобов`язання, отримані в позику 3000,00 доларів США не повернуті, в порядку передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальності за грошове зобов`язання підлягає стягненню пеня, розрахунок пені у 6000,00 доларів США приймається. В межах позовних вимог стягуються грошові кошти позики 3000,00 доларів США та пені 6000,00 США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 квітня 2021 року, що рівно 252000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.78-79).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. В борг 3000,00 доларів не брав, розписку написав під тиском. Незважаючи на це, все ж повернув 2000,00 доларів, а потім 1000,00 доларів, що підтвердили в суді свідки, показання яких суд безпідставно не прийняв. Оскільки за розпискою грошові кошти підлягали поверненню 11 лютого 2017 року, а повернуті 03 травня 2017 року, то пеню можливо нараховувати лише за цей період, а не за рік.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в частині суми стягнення та судових витрат з огляду на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

При укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. В разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків. Такими засобами доказування можуть бути листи, письмові документи тощо, що ж до розписки, то розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові.

За змістом позовних вимог між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено в усній формі 11 серпня 2016 року договір позики грошових коштів в сумі 3000,00 доларів США під повернення суми позики 11 лютого 2017 року.

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_3 посилалися як на підставу своїх вимог, надано розписку від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 , що містить дані про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 3000,00 доларів США до 11 лютого 2017 року; за порушення зобов`язання передбачено пеня в розмірі 1% за кожен день прострочення (а.с.3).

Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли правовідносини позики грошових коштів, суд першої інстанції з виниклими правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, визначився правильно.

Написання ОСОБА_1 розписки від 11 серпня 2016 року про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 3000,00 доларів США до 11 лютого 2017 року не спростовано, оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_3 .

Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від зворотного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця є підтвердження не повернення суми повністю чи частково.

Таким чином, фактичне знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_3 спростовує доводи ОСОБА_1 про повернення боргу в строк до 03 травня 2017 року; ОСОБА_1 не надав доказів протиправного утримання ОСОБА_3 у себе боргової розписки, рівно як і не надав безспірних письмових доказів повернення суми позики повністю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився з тим, що до виниклих правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, що виконання боргового зобов`язання за виниклими правовідносинами обумовлено 11 лютого 2017 року, що повернення коштів позики не підтверджено належними доказами, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики 3000,00 доларів США.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Сума позики 3000,00 доларів США не повернута, строк повернення позики 11 лютого 2017 року. Пеня за несвоєчасне повернення позики визначена сторонами 1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення. Розрахунок пені за один рік становить 10950,00 доларів США, що значно перевищує суму позики. Стягнута судом пеня в розмірі, еквівалентному 6000,00 доларів США, також значно перевищує суму позики.

За таких обставин, до розміру пені підлягає застосуванню частина 3 статті 551 ЦК України та, відповідно, розмір пені підлягає зменшенню та визначенню до стягнення у розмірі 52390,00 грн., що рівно половині суми неповернутої позики в гривневому еквіваленті.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 належить стягнути борг за договором позики в сумі 84780,00 грн., що є еквівалентом 3000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 08 листопада 2018 року (28,26 грн. за 1 долар США) та пеню в сумі 42390,00 грн.

В порядку статті 141 ЦПК України на відповідача покладаються витрати позивача на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1271,70 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 84780,00 грн., пеню в сумі 42390,00 грн., в всього в загальній сумі 127170 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в сумі 1271 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова