19.01.2023 Справа № 756/8075/22
Справа № 756/8075/22
Провадження № 2/756/1185/23
19 січня 2023 року м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Діденко Є.В.,
за участю секретаря Агажанової І.С.,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Омега Банк», про визнання недійсним договору,
19.09.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», предметом якого є відступлення права вимоги за кредитним договором № 692-Ф від 29.09.2006 р., який укладений між ОСОБА_1 і ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та договір відступлення прав за іпотечним договором № 693-Ф/ІП-1 від 29.09.2006 р., укладений між ОСОБА_3 і ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК».
Ухвалою судді від 21.09.2022 року позов залишено без руху.
Ухвалою судді від 29.09.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, залучено в якості третьої особи ПАТ «Омега Банк», призначено розгляд справи на 01.11.2022 р.
01.11.2022 р. розгляд справи відкладено через неявку учасників справи.
29.11.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з невиконання позивачем ухвали суду в частині направлення третій особі копії позову і документів.
16.01.2023 р. від позивача надійшли докази на виконання ухвали суду.
19.01.2023 року представником позивача подано додаткові докази, копії яких є у розпорядженні відповідача.
В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав.
Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 26.12.2022 р. від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи та вказує, що позов з документами не отримував.
Надаючи оцінку позиції представника відповідача суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 21.09.2022 р. позивачем суду надано докази надіслання відповідачу копії позову з додатками, який поданий в електронному вигляді.
Враховуючи, що представник відповідача не був обмежений у праві ознайомитись з матеріалами справи, у разі неотримання копії позову, оскільки розгляд справи відкладався і представник відповідача був про це обізнаний, а також беручи до уваги, що представником відповідача не наведено жодних причин неприбуття у судове засідання, суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними матеріалами.
Треті особи в судове засідання не з`явились, ОСОБА_5 отримала судову повістка електронною поштою, вказаною у позові, від ПАТ «Омега Банк» судова повістка повернулась без вручення у зв`язку з відсутністю адресата.
На підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними доказами.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи учасників справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_1 і ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» укладено кредитний договір № 693-Ф, відповідно до умов якого позивачу було відкрито кредитну лінію на суму 210000 доларів США.
29.09.2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» укладено іпотечний договір № 693-Ф/ІП-1, відповідно до якого ОСОБА_3 для забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань передала банку в іпотеку квартиру у АДРЕСА_1 .
28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який, як вказано є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, які зазначені у Реєстрі заборгованості боржників.
Реєстр заборгованості боржників суду не надавався.
28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого банк відступив свої права іпотекодержателя на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за іпотечними договорами, зазначеними в Додатку № 1.
Додаток № 1 до договору відступлення прав за іпотечними договорами суду не наданий.
Відповідно до листа Національного банку України від 23.01.2022 р., генеральна та індивідуальна ліцензії на здійснення валютних операцій на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не видавалась.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 року залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 року у справі № 826/8272/16 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Сипчу Крістіни Миколаївни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено позов ОСОБА_5 , визнано протиправним дії державного реєстратора щодо внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19184790 від 09.02.2015 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та внесення запису до Державного реєстру про право власності: №8657316; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний 19184790 від 09.02.2015 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та внесення запису до Державного реєстру про право власності: №8657316.
Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частини перша та друга статті 203 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Оцінка доказів і мотиви суду.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Наданими суду доказами підтверджено, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк відступив відповідачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, які зазначені у Реєстрі заборгованості боржників. Також, 28.11.2012 року між тими ж особами було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого банк відступив свої права іпотекодержателя на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за іпотечними договорами, зазначеними в Додатку № 1.
Водночас, ні Реєстр боржників заборгованості до Договору факторингу № 15, ні Додаток № 1 до договору відступлення прав за іпотечним договором, на підставі яких можливо було би зробити достовірний висновок про передання прав за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_1 , позивач суду не надав, про витребування доказів клопотань не заявляв.
Більш того, у позові заявлено вимогу про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», предметом якого є відступлення права вимоги за кредитним договором № 692-Ф від 29.09.2006 р., який укладений між ОСОБА_1 і ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», а не договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року.
В судовому засіданні 19.01.2023 року на запитання суду, чи є договір факторингу № 15 тим самим договором, який позивач просить визнати недійсним, позивач і його представник пояснили, що договір факторингу не є предметом позову, а просять визнати недійсним договір відступлення права вимоги, який був укладений на виконання договору факторингу.
Водночас, договір відступлення права вимоги від 28.11.2012 року за кредитним договором № 692-Ф від 29.09.2006 року, який є предметом позовних вимог, суду також не надавався.
У сукупності із цими обставинами, суд зазначає, що відповідно до статті 215 ЦК України, заінтересована особа має право заявляти про недійсність договору, проте це не звільняє таку особу від обов`язку доведення у кожному конкретному випадку своєї заінтересованості в оспорюванні відповідного договору та порушення її прав з боку відповідача.
Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 зазначав, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно зі статтями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
На переконання суду, у цій справі позивач не довів, яким чином відповідачем через укладення з банком оспорюваних ним договорів порушуються права позивача, і які саме. Так само, позивач не довів, в чому полягає його інтерес і порушені права шляхом відступлення прав за договором іпотеки, стороною якого позивач не являється.
Таким чином, підстави позову, які заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду у іншій цивільній справі, у якій позивач також приймав участь як третя особа, та були судом оцінені і відхилені.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналізуючи надані докази і наведені обставини у сукупності, суд вважає, що позивач не довів порушення його прав, а також не довів підстав для оспорювання договорів з урахуванням того, що ці підстави вже розглядались судом у іншій справі, у якій рішення суду набрало законної сили.
З огляду на недоведеність позивачем наведених обставин, суд не вважає необхідним надавати оцінку доводам позову щодо необхідності наявності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових операцій.
Водночас, надаючи оцінку посиланню позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 року у справі № 826/8272/16, суд зазначає, що предметом позову у тій адміністративній справі було незаконність рішення державного реєстратора про реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки. Відповідно, будь-які висновки зроблені у вказаному судовому рішенні є релевантними лише до такого предмету позову.
Оскільки у цій справі мають місце інші правовідносини та інший предмет спору, суд не вважає, що висновки адміністративного суду утворюють преюдиційні обставини у цій цивільній справі у розумінні ст. 82 ЦПК України.
Також, суд відхиляє посилання позивача на Перший протокол Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки позивачем не доведено, що з боку держави чи її агентів відбулось втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном. Суд зазначає, що ця справа не стосується захисту прав позивача на майно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
В задоволенні позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення суду складено 30 січня 2023 року.

Суддя Є.В. Діденко