Провадження №2/760/2548/23
Справа №760/2606/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі судового засідання Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Спільне життя сторін не склалось та вони почали проживати окремо один від одного, у зв`язку з чим позивач просить шлюб розірвати. Дитина проживає разом із позивачем, відвідує школу. Відповідач не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги на її утримання не надає. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання спільної доньки.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва Усатової І.А. від 13.09.2022 відкрито загальне позовне провадження.

09.12.2022 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, де просила розірвати шлюб та встановити місце проживання дитини.

10.02.2023 до суду від третьої особи надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2023 № 108-1353.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі позов підтримує, просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій вказує, що позовні вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини підтримують, просять справу розглянути за їх відсутності та ухвалити рішення виходячи з інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 08.05.2018 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3161, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.11.2012.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30.11.2021 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1236 від 26.04.2013.

Шлюбні відносини між сторонами з жовтня 2021 року припинені у зв`язку з втратою взаєморозуміння, почуття взаємної любові та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, проживають окремо. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

За приписами ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно із якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, у зв`язку із чим шлюб підлягає розірванню.

Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач під час реєстрації шлюбу не змінювала прізвище.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно із абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, у сторін від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30.11.2021 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1236 від 26.04.2013.

Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач у позові, з народження дитина проживала з позивачем та відповідачем.

На теперішній час донька проживає разом із матір`ю - позивачем у справі.

Відповідно до матеріалів справи позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, що є достатнім для задоволення потреб дитини. Донька відвідує школу та різноманітні гуртки.

Квартира АДРЕСА_1 , у якій позивач проживає разом із донькою, належить позивачеві та її бабусі на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2019 № 182213765.

Отже, з наданих доказів судом встановлено, що позивач має стабільний дохід, матеріально-побутові умови проживання є належними для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, вона намагається створити для дитини оптимальні умови для проживання та виховання. При цьому відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Даних щодо спілкування відповідача з донькою суду не надано.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2023 № 108-1353, з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 2013 року народження разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Тлумачення зазначених норм, в контексті ст. 19 СК України, дозволяє зробити висновок, що до органу опіки або до суду може звернутись і той з батьків з ким проживає дитина і той з батьків, хто проживає окремо від дитини для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

Дана позиція закріплена в Постанові КЦС ВС від 01.04.2020 по справі № 165/2839/17 провадження № 61-6769св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому при вирішенні спору щодо проживання дитини разом з матір`ю, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

ОСОБА_4 з жовтня 2021 року, проживає з матір`ю, яка постійно проявляє любов та турботу про доньки, приймає участь у її вихованні, утриманні та навчанні. Створені нею умови для проживання дитини в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується актом обстеження умов проживання та висновком органу опіки та піклування.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, спільне проживання разом з матір`ю, протягом якого у дитини утворились стійкі, усталені зв`язки із її оточенням, звичним та бажаним середовищем, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, позивачем по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде відповідати інтересам дитини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України,ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 49,76-83, 89, 141,200, 258-259, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 30.11.2012 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3161, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Усатова І.А.