Провадження № 2/127/3465/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки земельної ділянки в спільній сумісній власності та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Гуменюк Н.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки земельної ділянки в спільній сумісній власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В позові, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визначити, що частка земельної ділянки, яка за життя належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , кадастровий номер :03:038:0360, площею 0,0978 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , складала 2/3 частки. Також просила визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 частки земельної ділянки кадастровий номер :03:038:0360, площею 0,0978 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті на праві власності належало 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Крім того ОСОБА_4 на момент смерті спільно з відповідачами була співвласником земельної ділянки площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованою в АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за заповітом. За її заявою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Домбровською І.Є. було заведено спадкову справу №10/2020 до майна померлої. Однак 09.12.2020 року нотаріус Домбровська І.Є. постановою №48/02-31 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної земельної ділянки, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка позбавлена можливості оформити своє право на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки померлої матері у праві власності на земельну ділянку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в загальному позовному провадженні, надано строк відповідачам на подання до суду відзиву на позовну заяву та витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Домбровської І.Є. - належним чином завірену копію спадкової справи заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

02.01.2023 приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Домбровська І.Є. надала до суду копію спадкової справи №10/2020 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відзив на позовну заяву відповідачі до суду не подали.

В підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача адвокат Гуменюк Н.В. надала суду заяву, в якій просить судовий розгляд проводити без її участі та без участі позивача, ухвалити рішення в підготовчому засіданні, враховуючи визнання відповідачами позову.

В підготовче засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви, в яких кожен з них позовні вимоги ОСОБА_1 визнали в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечували, розгляд справи просили проводити за їх відсутності (а.с.36-41).

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, матеріали спадкової справи №10/2020, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою Вінницькою нотаріальною конторою 11.06.1986 за реєстром №2-811, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 успадкували 1/2 частку житлового будинку з відповідними частинами господарських споруд, розташованого в АДРЕСА_1 (згідно додатку до рішення виконавчого комітету Вінницької ради народних депутатів від 04.06.1987 року № 200, вказаному будинку присвоєно номер № 24), на земельній ділянці 500 кв.м., який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , на підставі договору про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 18.02.1969 за реєстровим № 4-137 та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 19.07.1983, під № 18554. На іншу частку вказаного будинковолодіння нотаріальною конторою 11.06.1986 за реєстровим номером 2-809 видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_4 за життя була власником 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , її право у цій частці виникло на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 11.06.1986 за реєстровим номером 2-809 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 11.06.1986 за реєстровим номером 2 811. (а.с.12-13).

Власниками 1/3 частки у праві власності на вказаний будинок на момент розгляду справи є відповідачі, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 є власниками 1/6 частки в будинковолодінні кожен. (а.с.11-13).

За життя ОСОБА_4 , з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була співвласником земельної ділянки площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованою в АДРЕСА_1 , (до зміни нумерації № 22), яка належала їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907424 (а.с.10-11). Частка у спільній сумісній власності кожного співвласника не визначена.

За життя, а саме 21.05.2020 ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 . Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кривцовим Д.В. та зареєстровано в спадковому реєстрі. (а.с. 49-50)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина.

З матеріалів спадкової справи №10/2020 до майна померлої ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємцем, яка прийняла спадщину після її смерті є її донька ОСОБА_1 (позивач у справі).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Домбровською І.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1055, дочка померлої ОСОБА_1 успадкувала 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належних померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою 11.06.1986 року за реєстром № 2-809; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою 11.06.1986 року за реєстром № 2-811, зареєстрованих КП «ВООБТІ» 29.07.1986 року за реєстровим № 18854 (а.с.49-50,72-73).

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Домбровською І.Є. 09.12.2020 за №48/02-31 винесено постанову про відмову ОСОБА_1 , у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Постанову мотивовано тим, що з Державного акту про право власності на вказану земельну ділянку склад спадкового майна, на яке необхідно видати свідоцтво встановити неможливо, оскільки частки у праві власності на спірну земельну ділянку кожного співвласника, зокрема померлої ОСОБА_4 , не визначено (а.с. 74).

Згідно ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації прав позивача на спадкування.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частинами 4,5 ст.89 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Судом встановлено, що право власності на будинковолодіння, яке розташовано на спірній земельній ділянці первинними його власниками (співвласниками) набуто раніше ніж право власності на земельну ділянку, на якій воно розташовано.

Законом встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. (ч.4 ст.120 ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Вищезазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, про що також звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 12.09.2018 року у справі №127/50/16-ц (провадження №61-5958зпв18).

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

А тому, зважаючи на вищевикладене, враховуючи визнання відповідачами позову, у суду є всі підстави вважати, що частка ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в АДРЕСА_1 , на день її смертістановила 2/3 часток, тобто частка, яка відповідала розміру частки останньої в будинку, який на ній розташований.

Тому позовна заява в цій частині підлягає до задоволення.

З приводу позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 часток в праві власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач по справі, як зазначалося вище, є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 (на 2/3 частки у спірній земельній ділянці за заповітом), яка прийняла спадщину після її смерті у встановленому законом порядку та строки.

Судом встановлено, що до складу спадкової маси померлої входить, зокрема, 2/3 частки у спірній земельній ділянці, спадщину після її смерті позивач прийняла у встановленому законом порядку, тому позивач є її спадкоємцем.

Відповідно до статей 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Враховуючи наведені норми закону, а також те, що єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_7 стало те, що у правоустановчому документі частка у праві спільної власності на майно спадкодавця не визначено, однак встановлено та визначено судом, враховуючи також те, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , та визнання відповідачами позову, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованою в АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що і ця позовна вимога підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 355, 357, 368, 372, 1216, 1223, 1261 ЦК, ст.ст. 89,120,131 ЗК України, ст. ст.12-13, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки земельної ділянки в спільній сумісній власності, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом -задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 , на момент її смерті становила 2/3 частки.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0978 га, кадастровий номер :03:038:0360, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 ,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: