Провадження № 2-о/521/68/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участі секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживання неповнолітньої дитини та просив суд встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає окремо від матері ОСОБА_2 , та знаходиться на утриманні ОСОБА_1 .

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається, на те, що 07.09.2012р. між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, та у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2022р. вони з дружиною перестали проживати однією сім`єю, однак досягли згоди щодо місця проживання та утримання спільного сина разом із ним. Син перебуває на повному його утриманні та проживає разом із ним. На даний час у провадженні Малиновського районного суду знаходиться справа щодо розірвання шлюбу між ними. Факт перебування неповнолітньої дитини на його утриманні та проживання, необхідно заявнику для захисту прав та інтересів дитини та своїх прав.

Представник заявника в призначене судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити заяву та встановити відповідний факт.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 07.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1156. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З березня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припиненні шлюбні відносини та почали проживати окремо, що не спростовувалося сторонами у справі.

Крім того з березня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо проживання та знаходження на утриманні їхнього спільного сина, згідно якого покладено відповідні обов`язки на батька дитини ОСОБА_1 , що також у свою чергу не спростовується сторонами у справі.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на повному утриманні батька та проживає разом із ним за адресо: АДРЕСА_1 , котрий постійно оплачує витрати по вихованню сина, витрати на лікування, витрати на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також інші витрати.

Вищезазначене підтверджується актом від 19.11.2022р. складеного за підписами мешканців будинку АДРЕСА_2 . (а.с. 13)

Довідкою Державної установи Український науково-дослідний інститут медичної реабілітації та курортології Міністерства охорони здоров`я України від 30.11.2022р., виданої лікарем-педіатром ОСОБА_4 , засвідчено факт самостійного перебування на утриманні та проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм батьком ОСОБА_1 у період з березня 2022 року по теперішній час, що підтверджує особова картка пацієнта. Відвідування даного закладу супроводжується за присутності батька дитини ОСОБА_1 . (а.с. 14)

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 141 СК Українивизначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що дитина залишилась проживати та на даний час проживає з батьком та ним створені всі умови для проживання дитини, він здійснює опіку над дитиною, доглядає її, та піклується про її стан здоров`я.

Доводи заявника щодо зазначеного не викликають у суду будь-яких сумнівів.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні та проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає окремо від матері ОСОБА_2 , та знаходиться на утриманні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 31 січня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН