1Справа № 335/7504/22 2/335/366/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Романько О.О.,

за участі секретаря судового засідання Головко В.В.,

розглянувши в відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі,-

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_5 , був укладений у письмовій формі договір позики від 01.08.2007 року, згідно до якого Позикодавець в особі ОСОБА_1 передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 380 000,00 (триста вісімдесят тисяч) гривень (суму позики) готівкою, для їх подальшого цільового використання, а саме купівлі двоповерхової нежилої будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з пунктом 11 Договору позики, цей правочин, був укладений за згодою дружини Позичальника в особі ОСОБА_2 , про що свідчить її письмова згода та особистий підпис на Договорі позики, який здійснений у присутності Позичальника. Тому, Відповідач 1 достеменно знає про зміст Договору та його умови, включаючи зобов`язання.

Цей Договір позики повністю відповідає загальним вимогам, що встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України в діючий редакції (далі ЦК України), додержання яких є необхідним для чинності правочину, та містить в собі умови, необхідні та достатні для його виконання учасниками.

Як встановлено пунктом 2 Договору позики, строк повернення позики визначений моментом пред`явлення вимоги, але не раніше 01 серпня 2017 року. Борг за цією угодою не був повернутий позивачу ні в повному обсязі, ні частково.

Пунктом 14 Договору позики встановлено, що одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна їх умов не допускається.

Відповідно до пункту 7 вказаної угоди, зобов`язання за Договором позики припиняється виконанням, проведеним Позичальником належним чином, чого не відбулося до теперішнього часу за повною відсутністю винної поведінки (як діяльності, так і бездіяльності) з боку Позивача, про що відповідачам також достеменно відомо.

Невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором позики сталося, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер і, з цієї причини, він набув правовий статус спадкодавця. В свою чергу, його дружина ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом першої черги, та, відповідно до положень статті 1216 ЦК України, успадкували як права, так і обов`язки померлого ОСОБА_5 .

У встановленому законом порядку для прийняття спадщини ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа Кріля О.М. з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_5 .

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округа Крілем О.М. було заведено спадкову справу 04/2017, номер у Спадковому реєстрі 62239864, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 46755530 від 14.02.2017 року.

Всі інші спадкоємці за законом першої черги, а саме: мати спадкодавця ОСОБА_6 та донька спадкодавця ОСОБА_7 відмовилися від отримання своєї частки спадщини у встановленому законом порядку.

Отже, спадкоємцями після ОСОБА_5 є відповідачі, які прийняли спадщину, до складу якої увійшла, зокрема, двоповерхова нежила будівля, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 кв. м., яка була придбана спадкодавцем за запозичені у мене грошові кошти.

На виконання ст. 1282 ЦК України, кредитор спадкодавця за Договором позики в особі позивача, 23.02.2017 року належним чином пред`явив свої письмові вимоги до спадкоємців в особі відповідачів, які прийняли спадщину, та з якими вони погодилися в повному обсязі.

Оскільки вимога про сплату вказаного боргу була пред`явлена належним чином, у строк, встановлений частиною 2 статті 1281 ЦК України, втім у відповідачів виникли труднощі в оформленні своїх прав на спадкове майно та отриманні відповідних свідоцтв про право на спадщину, тому між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про виконання спадкоємцями зобов`язань Позичальника за Договором після отримання ними правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема, на двоповерхову будівлю, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 і була придбана ним за грошові кошти, запозичені у позивача.

Потім, 23.02.2022 року ОСОБА_1 на адресу відповідачів знов була направлена мотивована вимога про сплату боргу за договором позики від 01.08.2007 року, на яку надійшла відповідь від 03.03.2022 року, в якій ОСОБА_2 повністю погодилася з цими вимогами, оскільки їй були достовірно відомі всі обставини, пов`язані з укладенням та виконанням цього Договору позики, на які вона давала свою згоду.

Далі у позові зазначається, що у зв`язку з належним поданням позивачем претензії кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця з повернення боргу за договором позики, відповідачі є такими, що належним чином повідомлені позивачем про необхідність виконання їх зобов`язань у повному обсязі, що належним чином підтверджується листуванням останнього з відповідачами в особі ОСОБА_2 , яка є, одночасно з цим, законним представником ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Таким чином, відповідачі є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 (боржника за Договором позики), подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Спадщина належить їм з часу відкриття спадщини в наступних частках: ОСОБА_2 4/6 частини; ОСОБА_3 1/6 частини; ОСОБА_4 1/6 частини. А загалом, загальний розмір частки власності відповідачів у названому об`єкті нерухомості, розташованому по АДРЕСА_1 , на придбання якого позивач запозичив кошти ОСОБА_5 , становить 1/1.

На час звернення з позовом до суду, відповідачами належним чином оформлені їх спадкові права, зокрема, на нежилу будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів, яка була придбана раніше за грошові кошти, запозичені позивачем за Договором позики ОСОБА_5 , а отже обтяжена боргом у повному обсязі.

Одночасно з цим, відповідно до листа від 19.08.2022 року ОСОБА_2 визнає повністю викладені в даному позові обставини, направила ОСОБА_1 копії перелічених документів та пояснила йому причини, згідно до яких у відповідачів відсутня можливість виконати свої зобов`язання за Договором позики в грошовій формі.

Отже, з урахуванням відмови відповідачів від одноразового платежу з повернення боргу за Договором позики, що є підставою для звернення стягнення на майно, яке було передано ним, як спадкоємцям, у натурі, позивач вважає, що належним способом захисту його порушених прав, внаслідок невиконання відповідачами умов Договору позики, є стягнення на майно нежилу будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів, яка була передана спадкоємцям у натурі.

Отже, оскільки дійсний позов містить вимогу майнового характеру, ТОВ «Капітал Сервіс 97» була надана інформаційна довідка від 26.09.2022 року вих. № 09 про ринкову вартість об`єкта нерухомості нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаної довідки вартість зазначеної нежитлової будівлі станом на вересень 2022 року становить 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 16, 202, 203, 509, 510, 526, 608, 626, 1049, 1216, 1218, 1251, 1268, 1270, 1282 Цивільного кодексу України, просили звернути стягнення на майно: двоповерхову нежилу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в натурі спадкоємцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.08.2007 року, шляхом визнання права власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер/РНОКПП НОМЕР_1 ) на двоповерхову нежилу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 500 гривень.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, 17.01.2023 представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, а також інші відповідачі, в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином. 16.01.2023 ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала у повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення.

17.01.2023 представник відповідача адвокат Агаєва Е.Ф. надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , був укладений у письмовій формі договір позики від 01.08.2007 року (далі Договір позики або угода), згідно до якого Позикодавець в особі ОСОБА_1 передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 380 000,00 гривень (суму позики) готівкою, для їх подальшого цільового використання для придбання двоповерхової нежилої будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) (а.с.12).

Згідно з пунктом 11 Договору позики, цей правочин, був укладений за згодою дружини Позичальника в особі ОСОБА_2 (Відповідач 1), про що свідчить її письмова згода та особистий підпис на Договорі позики, який здійснений у присутності Позичальника. Тому, Відповідач 1 була достеменно обізнана зі змістом Договору та його умови, включаючи зобов`язання.

Цей Договір позики повністю відповідає загальним вимогам, що встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України в діючий редакції (далі ЦК України), додержання яких є необхідним для чинності правочину, та містить в собі умови, необхідні та достатні для його виконання учасниками.

Як встановлено пунктом 2 Договору позики, строк повернення позики визначений моментом пред`явлення вимоги, але не раніше 01 серпня 2017 року. Борг за цією угодою не був повернутий Позивачу ні в повному обсязі, ні частково.

Пунктом 14 Договору позики встановлено, що одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна їх умов не допускається.

Відповідно до пункту 7 вказаної угоди, зобов`язання за Договором позики припиняється виконанням, проведеним Позичальником належним чином, чого не відбулося до теперішнього часу за повною відсутністю винної поведінки (як діяльності, так і бездіяльності) з боку Позивача, про що відповідачам також достеменно відомо.

Невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором позики сталося, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серія НОМЕР_2 від 24.10.2016 року, виданим Запорізькім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.13, 72, 73), і, з цієї причини, він набув правовий статус спадкодавця. В свою чергу, його дружина ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (далі Відповідачі) є спадкоємцями за законом першої черги, та, відповідно до положень статті 1216 ЦК України, успадкували як права, так і обов`язки померлого ОСОБА_5 .

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У встановленому законом порядку для прийняття спадщини ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа Кріля О.М. з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_5 .

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округа Крілем О.М. було заведено спадкову справу 04/2017, номер у Спадковому реєстрі 62239864, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 46755530 від 14.02.2017 року (а.с. 69-200).

Всі інші спадкоємці за законом першої черги, а саме: мати спадкодавця ОСОБА_6 та донька спадкодавця ОСОБА_7 відмовилися від отримання своєї частки спадщини у встановленому законом порядку (а.с.93-98).

Отже, спадкоємцями після ОСОБА_5 є відповідачі, які прийняли спадщину, до складу якої увійшла, зокрема, двоповерхова нежитлова будівля, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 кв. м., яка була придбана спадкодавцем за запозичені у мене грошові кошти.

Відповідно до частини 2 статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

На виконання вказаної правової норми, кредитор спадкодавця за Договором позики в особі позивача, 23.02.2017 належним чином пред`явив свої письмові вимоги до спадкоємців в особі відповідачів, які прийняли спадщину, та з якими вони погодилися в повному обсязі.

Оскільки вимога про сплату вказаного боргу була пред`явлена належним чином, у строк, встановлений частиною 2 статті 1281 ЦК України, втім у відповідачів виникли труднощі в оформленні своїх прав на спадкове майно та отриманні відповідних свідоцтв про право на спадщину, тому між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про виконання спадкоємцями зобов`язань Позичальника за Договором після отримання ними правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема, на двоповерхову будівлю, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 і була придбана ним за грошові кошти, запозичені у позивача.

Також, 23.02.2022 ОСОБА_1 на адресу відповідачів знов була направлена мотивована вимога про сплату боргу за договором позики від 01.08.2007 року, на яку надійшла відповідь від 03.03.2022, в якій ОСОБА_2 повідомила позивача про те, що повністю погодилася з вимогами останнього, оскільки їй були достовірно відомі всі обставини, пов`язані з укладенням та виконанням цього договору позики, на які я давала свою згоду.

Належні, допустимі, достовірні та достатні письмові докази, надані Позивачем, які стосуються предмету доказування, свідчать про те, що викладені юридичні факти та обставини, які містяться в цьому позові, є обставинами, що беззаперечно визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню, як це встановлено статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

У зв`язку з належним поданням позивачем претензій кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця з повернення боргу за Договором позики, відповідачі є такими, що належним чином повідомлені ОСОБА_1 про необхідність виконання їх зобов`язань у повному обсязі.

Як зазначено раніше, сума позичених спадкодавцем за Договором позики коштів дотепер залишилась неповернутою його спадкоємцями відповідачами за позовом.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України, правочин, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В пункті 10 Договору позики зазначено про те, що «…Позикодавець та Позичальник за Договором стверджують, що вони мають необхідний обсяг цивільної дієздатності для його укладання та виконання, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, а також підтверджують, що їх волевиявлення є вільним, свідомим і відповідає їх дійсним намірам, суттєві та інші умови Договору є для них зрозумілими повністю, відповідають їх вільному волевиявленню та спрямовані на настання правових наслідків, обумовлених ним. Цей Договір є вільним, реальним, не укладений під впливом омани, обману або під впливом помилки, насильства чи тяжкої обставини, ця угода не є фіктивним або удаваним правочином та є угодою, спрямованою на настання реальних правових наслідків, обумовлених нею».

Також, у відповідності до частин 1, 2 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В свою чергу, пункт 4 Договору позики визначає, що «…Позичальник особисто отримав повністю всі грошові кошти за Договором, у відповідності до його пункту 1, до підписання даної угоди учасниками. Претензії та зауваження з цього приводу до Позикодавця повністю відсутні, грошові купюри, що складають суму позики за Договором перераховані, перевірені Позичальником на їх автентичність. Претензії та/або зауваження щодо отримання всієї суми позики у Позичальника відсутні. За викладених обставин, додаткові документи/розписки, що підтверджують отримання Позичальником в повній мірі грошових коштів за Договором від Позикодавця, не потрібні», що свідчить про реальність вказаної угоди та спрямованість на настання правових наслідків, обумовлених нею.

Приписами частин 1, 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку, факт передання позикодавцем визначеної грошової суми встановлює пункт 4 Договору позики, згідно до якого, позичальник особисто отримав повністю всі грошові кошти за Договором, у відповідності до його пункту 1, до підписання даної угоди учасниками. Претензії та зауваження з цього приводу до Позикодавця повністю відсутні, грошові купюри, що складають суму позики за Договором перераховані, перевірені Позичальником на їх автентичність. Претензії та/або зауваження щодо отримання всієї суми позики у Позичальника відсутні. За викладених обставин, додаткові документи/розписки, що підтверджують отримання Позичальником в повній мірі грошових коштів за Договором від Позикодавця, не потрібні.

Положеннями частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками та, згідно до закону, Договір позики є реальним, платним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма Договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Згідно з частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і, у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою.

В той же час, згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як це мало місце в даному випадку.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, стаття 1219 ЦК України містить перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Зокрема, не входять до складу спадщини: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Отже, викладені доводи та аргументи свідчать про те, що, за загальним правилом, смерть фізичної особи сторони зобов`язання не припиняє зобов`язального правовідношення, оскільки майнові права та обов`язки померлого входять до складу спадщини та переходять до його спадкоємців.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносись права та обов`язки на нового боржника.

Отже, спірні правовідносини з повернення отриманих в позику коштів та розрахунок за Договором позики допускають правонаступництво, як це має місце в даному спірному випадку.

Разом з тим, чинне законодавство України розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Так, частинами 1, 3 статті 1268, частиною 1 статті 1269, частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, як це встановлено частиною 5 статті 1268 ЦК України.

З урахуванням зазначених положень Цивільного кодексу України, фактичними та юридичними правонаступниками боржника по справі є його спадкоємці, які прийняли спадщину (тобто, звернулися до нотаріуса з відповідною заявою).

Відповідно до частини 1 статті 1251 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У зв`язку з належним поданням позивачем претензії кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця з повернення боргу за договором позики, Відповідачі є такими, що належним чином повідомлені позивачем про необхідність виконання їх зобов`язань у повному обсязі, що належним чином підтверджується листуванням останнього з відповідачами в особі ОСОБА_2 , яка є, одночасно з цим, законним представником ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Таким чином, відповідачі є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 (боржника за Договором позики), подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Спадщина належить їм з часу відкриття спадщини в наступних частках: ОСОБА_2 4/6 частини; ОСОБА_3 1/6 частини; ОСОБА_4 1/6 частини. А загалом, загальний розмір частки власності Відповідачів у названому об`єкті нерухомості, розташованому по АДРЕСА_1 , на придбання якого позивач запозичив кошти ОСОБА_5 , становить 1/1.

В теперішній час, відповідачами належним чином оформлені їх спадкові права, зокрема, на нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів, яка була придбана раніше за грошові кошти, запозичені позивачем за Договором позики ОСОБА_5 , а отже обтяжена боргом у повному обсязі. Ця обставина підтверджується наступними правовстановлюючими документами, які додані до позовної заяви та є належними, допустимими, достовірними письмовими доказами: копією свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на 1/2 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_3 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 ; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_4 на 1/6 будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 (в сукупності 1/1 будівлі), які були надіслані ОСОБА_2 на ім`я позивача, одночасно з її листом від 19.08.2022, в якому ОСОБА_2 визнає повністю викладені в даному позові обставини, направляє ОСОБА_1 копії перелічених документів та пояснює йому причини, згідно до яких у відповідачів відсутня можливість виконати свої зобов`язання за Договором позики в грошовій формі.

Ця обставина свідчить про те, що відповідачі не виконують свої зобов`язання, встановлені пунктами 2, 3 Договору позики в межах вартості частини спадку у вигляді нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1 , чим порушують права позивача у спірних правовідносинах.

У ЦК України, серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця, в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкодавців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом, встановленим частиною 1 статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора, яким, в даному спірному випадку, є позивач.

Прийнявши спадщину від померлого позичальника, його спадкоємці отримали певні права та погодились отримати певні обов`язки померлого ОСОБА_5 , які виникли, в тому числі, з Договору позики, укладеного за письмовим погодженням з його дружиною ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 року у справі №545/3265/13-ц зробив висновок про те, що, застосування правила статті 1282 ЦК України, не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема, пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови Договору позики щодо строків повернення боргу чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, а в даному випадку у спірному об`єкті нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця, спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому, відповідальність спадкоємця обмежена вартістю отриманого у спадок майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 333/2129/17 (провадження № 61-2411св18).

Відповідно до структури та положень ЦК України, кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому, вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Позивач, виконуючи власні зобов`язання за Договором позики, ретельно дотримувався загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, та належним чином виконав всі свої зобов`язання за цією угодою.

Частина 2 статті 16 ЦК України встановлює, що способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: визнання права та примусове виконання обов`язку в натурі.

Отже, з урахуванням відмови відповідачів від одноразового платежу з повернення боргу за Договором позики, що є підставою для звернення стягнення на майно, яке було передано їм, як спадкоємцям, у натурі, позивач вважає, що належним способом захисту його порушених прав, внаслідок невиконання відповідачами умов Договору позики, є стягнення на майно нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 170,00 квадратних метрів.

ТОВ «Капітал Сервіс 97» була надана інформаційна довідка від 26.09.2022 року вих. № 09 про ринкову вартість об`єкта нерухомості нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаної довідки вартість зазначеної нежитлової будівлі станом на вересень 2022 року становить 250 000 гривень (а.с.45-46).

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

При розгляді даної справи судом не було встановлено, що визнання позовних вимог ОСОБА_2 суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, або те, що дії законного представника суперечать інтересам осіб, яких він представляє.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2500 грн., з урахуванням положень ст. ст. 30-34, 540 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 82, 95, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі - задовольнити.

Звернути стягнення на майно: двоповерхову нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що була передана в натурі після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 01.08.2007 року, шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на двоповерхову нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 2007 року побудови, загальною площею 170,00 кв.м, вартістю, станом на 26.09.2022, 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Орджонікідзевським РВ УМСВ України в Запорізькій області від 05.10.2005 року, рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.01.2023.

Суддя: О.О. Романько