КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/974/21 Головуючий у суді І інстанції Лебідь В.В.
Провадження № 22-ц/824/526/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

27 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну підстави і дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 4 жовтня 2022 року позивач через представника - адвоката Панченко Т.А. звернулася з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року клопотання відповідача задоволено та поновлено їй строк на апеляційне оскарження рішення суду, утім апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення її недоліків, а самеподання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд зазначив, що в контексті положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та обґрунтувань пред`явленого позову (з урахувань зміни предмета позову) позивач звільнена від сплати судового збору лише в частині оскарження незадоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, натомість повинна сплатити судовий збір щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну підстави і дати звільнення.

23 січня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника позивача про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій остання вказала, що ОСОБА_1 повністю звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки спір стосується її незаконного звільнення з роботи та охоплюється зазначеною пільгою для сплати судового збору, а первинну вимогу про поновлення на роботі вона була вимушена змінити на вимогу про зміну підстави і дати звільнення, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції припинила підприємницьку діяльність. Як на підставу своїх вимог послалася на постанову Верховного Суду від 7 грудня 2022 року в справі № 569/12937/21.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до зазначеного принципу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання (частина третя статті 49 ЦПК України).

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

За змістом наведеного позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві (скарзі) обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

Тобто, при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду апеляційний суд лише перевіряє, чи має скаржник право на порушення провадження у справі, чи відповідають форма і зміст скарги вимогам, чи дотримані правила територіальної підсудності (юрисдикційності) та чи не має інших, встановлених законом перешкод для порушення справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зроблено висновок, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Як свідчать матеріали справи, в межах даної справи предметом судового розгляду в суді першої інстанції були такі позовні вимоги ОСОБА_1 :

- визнати незаконним та скасувати наказ ФОП ОСОБА_2 № 6 від 15 березня 2021 року про її звільнення на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри з 15 березня 2021 року;

- змінити підставу її звільнення на пункт 1 статті 40 КзПП України (ліквідація роботодавця) та дату звільнення на 6 вересня 2021 року;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2021 року по 6 вересня 2021 року у розмірі 18 456,38 грн (а.с. 103-107).

Аналіз вищевказаних позовних вимог в контексті положень Закону України «Про судовий збір» та обґрунтувань пред`явленого позову (з урахувань зміни предмета позову) свідчить, що позивач звільнена від сплати судового збору лише в частині оскарження незадоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Натомість посилання представника позивача в апеляційній скарзі не дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у повному обсязі, а саме щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну підстави і дати звільнення.

Апеляційний суд відзначає, що позивач могла б вважатися такою, що звільнена від сплати судового збору в частині незадоволених вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення за умови пред`явлення нею вимоги про поновлення на роботі, однак така вимога в суді першої інстанції предметом розгляду не була, оскільки сторона позивача подала заяву про зміну предмета позову, в якій замінила цю вимогу на вимогу про зміну підстави і дати звільнення, що не пов`язано з поновленням на роботі.

Посилання представника позивача на висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 7 грудня 2022 року в справі № 569/12937/21 є необґрунтованими, оскільки у межах цієї справи предметом касаційного оскарження були незадоволенні позовні вимоги про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тоді як у даній справі - визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну підстави і дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За змістом ЦПК України, в тому числі частини четвертої статті 263 ЦПК України, Верховний Суд висловлює правові висновки у певних справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ та фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами в певних суспільних правовідносинах.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду у кожній конкретній справі.

Таким чином, правові висновки Верховного Суду не носять універсального характеру для всіх без виключення справ, а за умови фактичної відмінності предмету позову у справі, яка переглядається апеляційним судом зі справою, в якій було ухвалене рішення судом касаційної інстанції, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для їх врахування під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Ураховуючи вищезазначене, підстав вважати, що позивач повністю звільнена від сплати судового збору немає, а тому їй необхідно сплатити судовий збір відповідно до вимог ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до частини першої статті 126 та частини другої статті 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Положеннями статей 185, 357 ЦПК визначено, що строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 липня 2022 року, які були визначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року в частині сплати 2 724,00 грн судового збору у встановленому порядку, додатково на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Керуючись статтями 127, 185, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги залишити без задоволення.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 5 липня 2022 року у справі № 373/974/21 на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко