Номер провадження: 22-ц/813/3791/23
Справа № 501/1272/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

дослідивши апеляційну скаргу адвоката Кліменка Володимира Павловича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 жовтня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності,

встановив

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, в якому просить поділити нерухоме та рухоме майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом виділення йому в особисту приватну власність 1/2 частину вказаного майна. Стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.11.2007 він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою і мають з нею спільну дитину ОСОБА_3 . На даний час він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. За час перебування в шлюбі ними придбано вказане вище майно, яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Оскільки спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, воно підлягає поділу в рівних частках.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водночас припинивши право власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_1 домовились про поділ спільного майна подружжя, а саме, квартири та автомобіля, вирішили порядок їх поділу таким чином, що квартира в місті Чорноморську залишається їй з донькою, при цьому ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 половину вартості квартири в розмірі 25 000,00 доларів, а автомобіль залишається у власності ОСОБА_1 , з виплатою ОСОБА_2 компенсації половини вартості машини в розмірі 5000,00 доларів США. Із застосуванням взаємозаліку вона повинна була сплатити ОСОБА_1 20 000 доларів США.

Свій обов`язок вона виконала, перерахувавши на рахунок ОСОБА_1 19 800 доларів США і особисто передала йому 1000 доларів США з метою оформлення нотаріальної угоди про поділ майна.

Також на виконання їхньої домовленості автомобіль MITSUBISHI LANCER знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , а спірна квартира - в користуванні ОСОБА_4 .

Однак відповідач відмовився від поділу майна у нотаріальному порядку та звернувся до суду з відповідним позовом. Оскільки вона виконала своє зобов`язання по виплаті компенсації ОСОБА_1 за його частку в спільному майні подружжя, просила її зустрічний позов задовольнити.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно нажитого майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначений автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 316,00 гривень.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони погодили порядок поділу майна. На виконання цієї угоди ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 обумовлену ними суму, підтвердивши це доказами, а ОСОБА_1 , в свою чергу, цей факт не спростував.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Кліменко Володимир Павлович, який діє від імені ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Порушення норм процесуального права полягає у тому, що зустрічний позов, поданий відповідачкою поза межами строку на подання відзиву та без клопотання про поновлення визначеного законом строку, безпідставно прийнятий судом до розгляду.

Крім того, про судове засідання, у якому було постановлено оскаржуване рішення, позивач та його представник повідомлені не були і суд розглянув справу без їхньої участі. Також суд ухвалив рішення по позовним вимогам, які у зустрічному позові не заявлялись.

Висновки суду про існування між сторонами домовленості про поділ майна у позасудовому порядку, на думку скаржника, ґрунтуються на припущеннях, а твердження про те, що ОСОБА_4 на виконання домовленості перерахувала ОСОБА_1 19 800 доларів США наявними у справі доказами не підтверджуються.

Порушення норм матеріального права полягає у застосуванні судом способу захисту, який не ґрунтується на законі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. Додатково просив в порядку поділу сумісного майна присудити спільно набутий автомобіль ОСОБА_4 , оскільки він на неї зареєстрований та вона ним користується. Його довіритель є моряком, за характером роботи здебільшого перебуває в рейсі, а тому автомобіль йому не потрібен.

Представник ОСОБА_2 адвокат Дубінчук Ж.М. та сама ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про судові засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`являлись.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність постановленого у справі рішення, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки воно ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному встановленні обставин у даній справі.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються нормами цивільного законодавства, а саме статтями 368, 372 ЦК України, які кореспондуються з положеннями статей 69-72 Сімейного Кодексу.

У відповідності до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

У даній справі сторони не уклали договору про поділ майна в установленій законом формі, що ними не заперечується.

За таких обставин слід дійти висновку, що у суду першої інстанції не було законних підстав для припинення права спільної сумісної власності на майно подружжя. Адже за відсутності письмового договору і його нотаріального посвідчення посилання суду на те, що перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів здійснено нею на виконання договору про поділ майна є припущенням.

Судом першої інстанції встановлені у даній справі такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2021 року було розірвано.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, згідно довідки про реєстрацію місця проживання, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

За час перебування в шлюбі подружжя придбало майно, яке було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, чорного кольору, седан В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.06.2013 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

За положеннями статті 60 СК України вказане майно належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до положень статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

При цьому суд бере до уваги усну домовленість сторін щодо порядку володіння та користування майном, яку сторонами не спростовано у судовому засіданні, та вважає її основою для поділу майна із присудженням кожному з подружжя в особисту власність конкретно визначеної речі.

Оскільки присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру допускається лише за згодою такого подружжя, а жодна із сторін у даній справі такої згоди не висловила, а також за умови того, що докази на підтвердження технічної можливості здійснити реальний поділ квартири сторони суду не надали і таких вимог не заявляли, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поділ спірної квартири шляхом визначення ідеальних часток співвласників у цьому майні, без його реального поділу та залишити спірну квартиру у спільній частковій власності.

Враховуючи те, що істотних обставин, за яких суд може відступити від засад рівності часток подружжя у справі не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про визначення за кожним з подружжя в порядку поділу спільного майна по 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Щодо вирішення вимоги сторін у справі про поділ автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції спирається на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 про поділ неподільної речі.

Зокрема, Велика Палата зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Вирішення спору щодо неподільної речі не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє іншу сторону її частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.

Оскільки позивач та відповідачка є власниками спірного автомобіля, який придбали разом у шлюбі і який є неподільною річчю, з метою остаточного вичерпання спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про виділ його у власність відповідачки. До такого висновку суд приходить з урахуванням того, що позивач не наполягає на передачі автомобіля у власність йому, оскільки наміру ним користуватися він не має. Крім того, спірний автомобіль зареєстрований за позивачкою і, як стверджує позивач, на даний час вона ним користується.

Також є слушними доводи апелянта про те, що зустрічна позовна заява (направлена на адресу суду 13.06.2019) подана відповідачкою поза межами строку для подання відзивів у названих справах, тобто з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України і відповідності до вимог частини 3 статті 194 ЦПК мала бути повернута заявнику.

Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання заяв та скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 374, 376, 389, 390 суд апеляційної інстанції

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката Кліменка Володимира Павловича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої позовної вимоги відмовити.

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини вказаного автомобіля, що становить 162 736, 50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.01.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова