Справа № 368/437/22
провадження 2-з/368/1/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"13" січня 2023 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Балацька В.В.

- розглянувши заяву про забезпечення позову, поданої позивачем, - ОСОБА_1 в цивільній справі № 368/437/22, провадження № 2/368/336/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області, - про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду, суд, -

В С Т А Н О В И В :

07.06.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області, - про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести самочинно побудовану добудову до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 всі понесені ним судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- Відповідно до договору дарування від 29.10.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим Є.В. за № 1772 ОСОБА_1 (далі-Позивач) є власником земельної ділянки площею 0,15763 га для будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:356:0027.

На вказаній земельній ділянці Позивачем було розпочато реконструкцію існуючого цілісного майнового комплексу «Торговий дім».

Поряд із реконструйованим цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою Позивача за адресою АДРЕСА_2 знаходиться нежитлова будівля та земельна ділянка, власником яких є ОСОБА_4 (далі-Відповідач).

В ході реконструкції комплексу Позивачем було встановлено, що Відповідач здійснив будівництво добудови до нежитлової будівлі із порушенням протипожежних норм, будівельних норм і стандартів, на земельній ділянці, яка не належить Відповідачу. Таке будівництво порушую права Позивача, оскільки Позивач не може завершити реконструкцію своєї будівлі майнового комплексу та її обслуговування.

Вказана самочинна добудова Відповідача створює Позивачу незручності у вигляді неможливості добудови споруди Позивача та її обслуговування.

Позивач неодноразово звертався до Кагарлицької міської ради із заявами щодо вирішення питання незаконності самочинно побудованої Відповідачем добудови та вжиття заходів щодо знесення такої незаконної споруди.

Відповідно до акту Кагарлицької міської ради встановлено, що Позивачу створюються перешкоди, а також що Відповідачем порушено вимоги будівельних та протипожежних норм.

У зв`язку з чим, комісія міської ради рекомендувала Відповідачу облаштувати приміщення відповідно до вимог діючого законодавства.

Проте, Відповідач не виконали ні вимог Кагарлицької міської ради, ні вимог діючого законодавства та не знесено незаконну добудову, встановлену в притул до будівлі та земельної ділянки (на межі) Позивача.

Також, Кагарлицькою міською радою, у разі невиконання вищевказаних вимог, було рекомендовано Позивачу звернутись до суду.

З підстав, передбачених нижче, Позивач вважає, що його права підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання знести незаконно побудовані споруди.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїй майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник цілісної майнового комплексу та земельної ділянки має право безперешкодно володіти і користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника захист права власності від порушень з боку іншої особи повинні бути захищені в судовому порядку.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з вказаних положень Цивільного та Земельних кодексів України Позивач як власник цілісного майнового комплексу та земельної ділянки мас права вимагати усунення будь-яких порушень його прав власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння власністю, шляхом зобов`язання вчинення дій лцодо знесення незаконно побудованої добудови.

Тобто, у разі створення перешкод у користуванні власністю, Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод у володінні та користуванні цілісним майновим комцлексом і земельною ділянкою.

Вимоги Позивача щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення незаконних споруд Відповідач ігнорує.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не були відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Оскільки Відповідачем було здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення з істотним порушенням будівельних норм і правил (на відстані менше метра від будівлі Позивача), порушенням протипожежних норм (не дотримано протипожежного розриву), без будь-яких дозвільних документів, на земельні ділянці, яка не належить Позивачу, таке будівництво відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним, порушує права Позивача, а тому підлягає знесенню.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотніш порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справц №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Враховуючи те, що будівництво добудови, здійснено Відповідачем з істотними порушеннями будівельних норм і правил, протипожежних норм та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без будь-яких дозвільних документів, з порушенням прав Позивача, така добудова підлягає знесенню.

Згідно ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, коли власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо).

Власники будівель та землевласники, згідно з положеннями Земельного кодексу України мають право та можливість нормального користування належною їм власністю, яка враховує можливість нормального користування будівлею та догляду за нею.

Відповідно до ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки тощо.

Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15. 16. 317. 319, 376, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 90, 91, 96. 103. 104. 152. 158 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його позовної заяви.

07.06.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/437/22, провадження № 2/368/336/22.

08.06.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху в зв`язку з допущеними порушеннями, та надано позивачу ОСОБА_1 термін на усунення недоліків, допущених при поданні позовної заяви.

27.07.2022 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 27.09.2022 року.

27.09.2022 року в підгоовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 19.10.2022 року за клопотанням представника позивача.

19.10.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 наступного змісту:

- Відповідно до договору дарування від 29.10.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим Є.В. за №1772 ОСОБА_1 (далі-Позивач) є власником земельної ділянки площею 0,15763 га для будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:356:0027.

На вказаній земельній ділянці Позивачем було розпочато реконструкцію існуючого цілісного майнового комплексу «Торговий дім».

Поряд із реконструйованим цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою Позивача за адресою АДРЕСА_2 знаходиться нежитлова будівля та земельна ділянка, власником яких є ОСОБА_2 (далі-Відповідач).

В ході реконструкції комплексу Позивачем було встановлено, що Відповідач здійснив будівництво добудови до нежитлової будівлі із порушенням протипожежних норм, будівельних норм і стандартів, на земельні ділянці, яка не належить Відповідачу. Таке будівництво порушую права Позивача, оскільки Позивач не може завершити реконструкцію своєї будівлі майнового комплексу та її обслуговування.

Вказана самочинна добудова Відповідача створює Позивачу незручності у вигляді неможливості добудови споруди Позивача та її обслуговування.

Позивач неодноразово звертався до Кагарлицької міської ради із заявами щодо вирішення питання незаконності самочинно побудованої Відповідачем добудови та вжиття заходів щодо знесення такої незаконної споруди.

Відповідно до акту Кагарлицької міської ради встановлено, що Позивачу створюються перешкоди, а також що Відповідачем порушено вимоги будівельних та протипожежних норм.

У зв`язку з чим, комісія міської ради рекомендувала Відповідачу облаштувати приміщення відповідно до вимог діючого законодавства.

Проте, Відповідач не виконали ні вимог Кагарлицької міської ради, ні вимог діючого законодавства та не знесено незаконну добудову, встановлену в притул до будівлі та земельної ділянки (на межі) Позивача.

Також, Кагарлицькою міською радою, у разі невиконання вищевказаних вимог, було рекомендовано Позивачу звернутись до суду.

З підстав, передбачених нижче, Позивач вважає, що його права підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання знести незаконно побудовані споруди.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник цілісної майнового комплексу та земельної ділянки має право безперешкодно володіти і користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника захист права власності від порушень з боку іншої особи повинні бути захищені в судовому порядку.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усуненая будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з вказаних положень Цивільного та Земельних кодексів України Позивач як власник цілісного майнового комплексу та земельної ділянки має права вимагати усунення будь-яких порушень його прав власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння власністю, шляхом зобов`язання вчинення дій щодо знесення незаконно побудованої добудови.

Тобто, у разі створення перешкод у користуванні власністю, Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод у володінні та користуванні цілісним майновим комплексом і земельною ділянкою.

Вимоги Позивача щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення незаконних споруд Відповідач ігнорує.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або і істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Оскільки Відповідачем було здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення з істотним порушенням будівельних норм і правил (на відстані менше метра від будівлі Позивача), порушенням протипожежних норм (не дотримано протипожежного розриву), без будь-яких дозвільних документів, на земельні ділянці, яка не належить Позивачу, таке будівництво відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним, порушує права Позивача, а тому підлягає знесенню.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Враховуючи те, що будівництво добудови здійснено Відповідачем з істотними порушеннями будівельних норм і правил, протипожежних норм та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без будь-яких дозвільних документів, з порушенням прав Позивача, така добудова підлягає знесенню.

Згідно ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, коли власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо).

Власники будівель та землевласники, згідно з положеннями Земельного кодексу України мають право та можливість нормального користування належною їм власністю, яка враховує можливість нормального користування будівлею та догляду за нею.

Відповідно до ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки тощо.

Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15. 16, 317. 319, 376, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 90, 91, 96, 103, 104, 152, 158 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовану добудову до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені ним судові витрати.

19.10.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 17.11.2022 року в зв`язку з подачею уточненого позову.

01.11.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов письмовий відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву наступного змісту:

- Суддею Кагарлицького районного суду Київської області Закаблуком О. В., відкрито провадження у цивільній справі (№ 368/437/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі № 368/437/22 від 27.07.2022, вважає за необхідне, надати відзив на пред`явлений позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Зазначений позов ОСОБА_1 він не визнає та категорично заперечує проти нього з наступних підстав:

По - перше, до позовної заяви долучені не належні письмові докази, а саме:

- ксерокопію державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:456:0048), яка належала попередньому власнику ОСОБА_5 .

Зазначений правовстановлюючий документ (Державний акт) був вилучений 01.12.2020 приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко О. П. у зв`язку з посвідченням договору купівлі - продажу земельної ділянки придбаної відповідачем у ОСОБА_5 .

Право власності на дану земельну ділянку не належить ОСОБА_5 , а належить відповідачу від 01.12.2020 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

2. ксерокопію свідоцтва про право власності на нерухоме майно (на приміщення кафе - бару, площею 95,9 кв. м., адреса: АДРЕСА_3 ), яке видане Кагарлицькою міською радою 02.03.2009 на ім`я ОСОБА_5 та витяг з БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.03.2009.

Долучені до позову вищевказані правовстановлюючі документи (Свідоцтво та витяг з БТІ) були вилучені 01.12.2020 приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко О.П. у зв`язку з посвідченням договору купівлі - продажу нежитлової будівлі придбаної відповідачем у ОСОБА_5 .

Тому право власності на згадану нежитлову будівлю (об`єкт нерухомого майна), не належить ОСОБА_5 , а належить відповідачу від 01.12.2020 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності ( копії договорів купівлі- продажу та інформаційних довідок додаються).

Отже, у своїй позовній заяві ОСОБА_6 не обгрунтовує належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог, а лише надає ксерокопії правовстановлюючих документів, які втратили юридичну силу та зберігаються у архіві нотаріуса.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Акт від 25.05.2021 року на який посилається позивач складений із порушенням Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно- розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документі, а саме: порушено п. 4 «Склад реквізитів документів», та п. 5 «Вимоги до змісту та розташування реквізитів документів».

У вищевказаному акті взагалі відсутні відомості у реквізитах, яка юридична особа видала даний акт, та відсутнє Зображення Державного герба України та найменування юридичної особи, від так даний доказ є недопустимим.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

По - друге, до позовної заяви не долучено правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомого майна ( АДРЕСА_1 ), яке належить ОСОБА_1 з його слів, про що йдеться у позові.

Водночас, позивачем не надано до суду і технічного паспорту на вказану будівлю, а також, дозвільних документів на розпочату реконструкцію за адресою: АДРЕСА_1 , про яку зазначає у своєму позові ОСОБА_1 .

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За даних умов, з позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_1 є власником майнового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований на його земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:356:0027.

Відповідно, пред`явлений до ОСОБА_2 позов про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості, є безпідставним.

Така позиція цілком узгоджується із судовою практикою, зокрема у ч. 2 п. 5 Постанови ПВС з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва») йдеться про те, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

По - третє, позивач ОСОБА_1 не є суб`єктом владних повноважень у сфері регулювання містобудівної діяльності, а тому не має процесуального права на пред`явлення позову, який подав до Кагарлицького районного суду Київської області (Справа № 368/437/22).

Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування (п. 5 Постанови ПВС від 30.03.2012 № 6)

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закону № 3038-УІ) право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно- будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, га/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Четверте, ОСОБА_1 з аналогічним позовом вже звертався до Кагарлицького районного суду Київської області (з тим самим позовом, про той самий предмет, з тих самих підстав, й ті самі сторони), однак, його попередня позовна заява була залишена без руху на підставі Ухвали від 02.06.2022 у справі № 368/418/22 (суддя Шевченко І.І.).

Так само, на підставі ухвали Кагарлицького районного суду від 18.07.2022 у справі 368/418/22 (суддя Шевченко І. І.) повторна позовна заява ОСОБА_1 на його вимогу була повернута.

Таким чином, усі попередні спроби ОСОБА_1 звернутися до суду із вищезгаданим позовом, свідчать про неправильну підготовку позовної заяви та про зловживання процесуальними правами і обов`язками в ході звернення до суду.

У зв`язку з вищевикладеним, керуючись ч. 2 п. 5 Постанови ПВС з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»), ст. ст. 376, 391 ЦК України, ч. 1, 4 ст. 77, ч. 1 ст. 95, ч. 1 ст. 178 ЦПК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закону № 3038-VI), відповідач у прохальній частині відзвиву на позовну заяву просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

- У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду - відмовити.

17.11.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до14 год. 00 хв. 13.12.2022 року в зв`язку з клопотанням представника позивача.

13.12.2022 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 15 год. 00 хв. 24.01.2023 року.

09.01.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, подана позивачем ОСОБА_1 , наступного змісту:

- В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Кагарлицька міська рада про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду.

Предметом позовної заяви є вимоги:

- усунення перешкод в користуванні ОСОБА_1 цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шїіяхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовану добудову до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Отже, предметом позову є вимоги щодо знесення самочинно побудовану добудову до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

На даний час Позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що на розгляд виконавчого комітету Кагарлицької міської ради винесено питання узаконення Відповідачем ОСОБА_2 самочинних споруд за адресою АДРЕСА_2 .

Вказане узаконення може призвести до порушення прав Позивача та унеможливити виконання рішення суду у справі, а тому слід вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред явлення позову, так і на будь- якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується:

2) забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки Відповідачем було здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення було здійснено з істотним порушенням будівельних норм і правил (на відстані менше метра від будівлі Позивача), порушенням протипожежних норм (не дотримано протипожежного розриву), без будь-яких дозвільних документів, на земельні ділянці, яка не належить Позивачу, таке будівництво відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним, порушує права Позивача.

Отже, на даний час вказане майно є самочинним та при цьому щодо нього не встановлено будь-яких заборон та обмежень, що дає Відповідачу та Кагарлицькій міській раді можливість вчиняти дії щодо протиправного узаконення та оформляти відповідні документи.

Таким чином, вчиняючи дії щодо протиправного узаконення самочинно збудованих споруд Відповідач та Кагарлицька міська рада порушують законні права Позивача. Такі дії викликають у Позивача побоювання про можливе протиправне узаконення самочинних споруд та як наслідок неможливість виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів Позивача від можливих недобросовісних дій з боку Відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси Позивача, права якого можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних . наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

На даний час існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Враховуючи те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача (узаконення самочинного будівництва), що може ускладнити виконання прийнятого судом рішення, тому до ухвалення судом рішення за позовом Позивача необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу та Кагарлицькій міській раді вчиняти будь-які дії щодо нежитлових приміщень та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ) вчиняти будь-які дії (оформлення будь- яких документів, реєстрацію, перереєстрацію прав на нерухоме майно та інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

2. Заборонити Кагарлицькій міській раді (3, місце знаходження Київська область, м. Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії (надання згоди чи дозволів на оформлення будь-яких документів, реєстрацію, перереєстрацію прав на нерухоме майно чи інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому підстав для застосування положень ч. 10 ст. 153 ЦПК України, - поверненння її позивачу ОСОБА_1 , - немає.

Судове засідання щодо вирішення питання по заяві про забезпечення позову суд здійснив без виклику відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, так як обставин, які зазначені в ч. 5 ст. 153 ЦПК України, - в даному цивільному провадженні немає.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу в частині вирішення питання про забезпечення позову без участі осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову, - задовольнити, шляхом винесення ухвали про забезпечення позову, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи:

- Так, предметом позовної заяви є вимоги усунення перешкод в користуванні позивачем ОСОБА_1 цілісним майновим комплексом та земельною ділянкою, які розміщені за адресою: АДРЕСА_5 , - шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 знести самочинно побудовану добудову до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, - Позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що на розгляд виконавчого комітету Кагарлицької міської ради винесено питання узаконення Відповідачем ОСОБА_2 самочинних споруд (згідно з правовою позицією позивача щодо статусу споруд) за адресою: АДРЕСА_6 .

Слід погодитися з позицією позивача про те, що вказане узаконення може призвести до порушення прав Позивача та унеможливити виконання рішення суду у справі, а тому слід вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки, як стверджує позивач, - Відповідачем було здійснено будівництво добудови до нежитлового приміщення з істотним порушенням будівельних норм і правил (на відстані менше метра від будівлі Позивача), порушенням протипожежних норм (не дотримано протипожежного розриву), без будь-яких дозвільних документів, на земельні ділянці, яка не належить Позивачу, - таке будівництво відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинним, а тому, на думку позивача, - порушує його права.

Дійсно, до винесеня рішення суду у цій справі, - вказане позивачем майно не є самочинним (так як такий факт можливо встановити лише з рішення суду, яке набрало законної сили), а тому щодо майна (будівель) не встановлено будь-яких заборон та обмежень, що дає Відповідачу та Кагарлицькій міській раді можливість вчиняти дії щодо узаконення добудов, та оформляти відповідні документи.

Таким чином, на думку позивача, - вчиняючи дії щодо протиправного узаконення самочинно збудованих споруд Відповідач та Кагарлицька міська рада порушують законні права Позивача. Такі дії викликають у Позивача побоювання про можливе протиправне узаконення самочинних споруд та як наслідок неможливість виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд враховує оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних вимог:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів Позивача від можливих недобросовісних дій з боку Відповідача чи інших третіх осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, - задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси Позивача, права якого можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів.

Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд вважає, що на даний час існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Враховуючи те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача (узаконення самочинного будівництва), що може ускладнити виконання прийнятого судом рішення, тому до ухвалення судом рішення за позовом Позивача необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу та Кагарлицькій міській раді вчиняти будь-які дії щодо нежитлових приміщень та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Норми процесуального та матеріального права, використані судом при вирішенні питання про забезпечення позову.

Рішення Конституційного суду України.

В п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Норми ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В даному випадку забезпеченя позову здійснюється після відкриття провадження у справі, - на стадії підготовчого судового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В даному випадку суд вважає, що забезпечення позову у тому виді, на якому наполягає позивач, - відповідають вимогам співмірності, тобто, - вони напряму випливають з заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

В даному випадку суд приходить до висновку щодо повного задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України в ухвалі суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Смлід зазначити, що копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

В даному випадку суд не вбачає підстав для застосування положення ст. 154 ЦПК України, - зустрічного забезпечення.

Також суд не вбачає підстав для застосування положень ч.ч. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні в разі неявки всих учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, - набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Норми ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , надалі Постанова.

Згідно п. 1 Постанови звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів (наприклад, ст. 53 Закону України від 23 грудня 1993 р. N 3792-ХІІ ( 3792-12 ) в редакції Закону від 11 липня 2001 р. N 2627-ІІІ ( 2627-14 ), з наступними змінами) "Про авторське право і суміжні права".

Згідно п. 4 Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК ( 1618-15 ) вправі покласти на позивача обов`язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Якщо заходи забезпечення позову вживаються за ініціативою прокурора або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, то їх заява має бути у будь-який спосіб підтверджена особою, в інтересах якої вони діють, оскільки відшкодування можливих збитків і його забезпечення здійснюється лише за рахунок цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Норми Європейського права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір шодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України зазначив, шо засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як неодноразово наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи об`єктивні обставини справи, які викладені позивачем в мотивувальній частині заяви про вжиття заходів про забезпечення позову, та які судом наведені вище, керуючись вищевказаними нормами права, оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, оцінюючи ризики невиконання рішення суду, в разі гіпотетичного задоволення позову, з метою забезпечення виконання рішення суду, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд, вважає, що клопотання позивача підлягає задоволенню, шляхом:

1. Заборони ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ) вчиняти будь-які дії (оформлення будь- яких документів, реєстрацію, перереєстрацію прав на нерухоме майно та інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

2. Заборони Кагарлицькій міській раді (3, місце знаходження Київська область, м. Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії (надання згоди чи дозволів на оформлення будь-яких документів, реєстрацію, перереєстрацію прав на нерухоме майно чи інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

- до виконання рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи, так як слід вважати, що, в подальшому, у разі невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Окрім того, суд зазначає в даному випадку, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Суд вважає, що вищевказані заходи забезпечення позову застосовуються з урахуванням вимог необхідності, достатності, та є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Суд також приходить до висновку щодо незастосування зустрічного забезпечення в рамках даного цивільного провадження під час винесення даної ухвали, так як в даному цивільному провадженні відсутні обставини, які зазначені в ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція), практикою Європейського суду з прав людини, як джерела права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/, п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, п.п. 1, 2, 4, - 6 ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), ч.ч. 1, 2 ст. 149, п. 2 ч. 1 ст. 150, ч.ч. 2 ст. 150, 153, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259 261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову, подану позивачем, - ОСОБА_1 в цивільній справі № 368/437/22, провадження № 2/368/336/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області, - про дотримання правил добросусідства та зобов`язання знести самочинну споруду, - задовольнити.

В цивільній справі № 368/437/22, провадження № 2/368/102/23, забезпечити позов шляхом:

- Заборонити ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю місто Ржищів Кагарлицького району Київської області, громадянину України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 19 лютого 2010 року Ржищівським МВМ ГУ МВС в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 ), вчиняти будь-які дії (оформлення будь - яких документів щодо реєстрації, перереєстрацію прав на нерухоме майно та інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Заборонити Кагарлицькій міській раді Київської області, (3, місце знаходження: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1) приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії (надання згоди чи дозволів на оформлення будь-яких документів, реєстрацію, перереєстрацію прав на нерухоме майно чи інші дії) щодо узаконення будь-яких прав на нежитлові приміщення та земельну ділянку (кадастровий номер :01:456:0048), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Зустрічне забезпечення в даному цивільному провадженні при винесенні ухвали про забезпечення позову, (ч. 1 ст. 154 ЦПК України), - не застосовувати.

Ухвала набирає законної сили та підлягає до негайного виконання на підставі ст. 261 ЦПК України.

За невиконання даної ухвали передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду.

Копії ухвали для відома ти виконання направити:

- позивачу ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_7 ), та його представнику, - адвокату Клапчуку Ф.П.;

- відповідачу ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_8 ), та його представнику, - адвокату Ігнатенку В.М.

- Кагарлицькій міській раді Київської області, (3, місце знаходження: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1).

Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала на підставі п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду на підставі ч. 1 сст. 354 ЦПК України подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частинісдового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч. 2ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скаргаподана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редкцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання на підставі положень ч. 11 ст. 153 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук