справа № 760/6089/2021
провадження № 22-ц/824/1130/2023
головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року представник заявника ОСОБА_2 - Самарцев Я.Ю. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просив накласти арешт на: квартиру АДРЕСА_1 .

Заява вмотивована тим, що ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення. Приблизно у жовтні 2014 року він підписав довіреність, якою повинен був уповноважити ОСОБА_5 на реєстрацію права власності на належну йому квартиру у новому реєстрі реєстраційної служби.

З часом йому стало відомо, що довіреність ним підписана на дарування квартири та вона вже переоформлена на іншу особу ОСОБА_1 .

Зазначав, що для встановлення стану позивача та чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, адвокат Самарцев Я.Ю. звернувся до ДУ "Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України" для складання висновку судово-психіатричної експертизи.30 травня 2019 року дана експертиза була проведена, та експертизою було встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_2 не міг під час підписання довіреності 20 жовтня 2014 року усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Вважав, що ОСОБА_1 свідомо заволоділа квартирою позивача шахрайським шляхом, а тому є всі обґрунтовані підстави вважати, що вона реалізує її у будь-який момент, що зробить неможливим повернення майна літньої людини, порушенням її прав та зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, подані позивачем, щодо загрози відчуження даної квартири ОСОБА_1 , оскільки жодних дій, які спрямовані на продаж квартири ОСОБА_1 не здійснювалося.

Вважає посилання заявника на те, що ОСОБА_1 шахрайськими діями заволоділа квартирою та має намір реалізувати спірну квартиру у будь-який момент, є лише припущеннями позивача та не мають обґрунтованого підтвердження у заяві про забезпечення позову, яка була подана до суду.

Звертає увагу суду на те, що Солом`янським районним судом міста Києва вже розглядалася справа № 760/21633/15-ц, в якій предметом позову була ця сама квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Літвінової І.О., ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання недійсними цієї ж довіреності та договору дарування. 11 листопада 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва було винесено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Літвінової І.О., ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання недійсними довіреності та договору дарування. Проте, 23 лютого 2021 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва відповідача -2 задовольнив і виніс постанову про скасування рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2020 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

Вказує, що станом на день подання даної апеляційної скарги захід забезпечення, який був накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, скасований не був, а позовна заява ні позивачем ОСОБА_2 , ні його представником - адвокатом Самарцевим Я.Ю. до суду у десятиденний строк з дня подання заяви про забезпечення позову, подана не була.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Самарцев Я.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Онученко Д.С. просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із предмету та підстав спору, який виник між сторонами та співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими вимогами, а отже вважав обґрунтованими підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, у березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просив накласти арешт на: квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що був власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення. Приблизно у жовтні 2014 року він підписав довіреність, якою повинен був уповноважити ОСОБА_5 на реєстрацію права власності на належну йому квартиру у новому реєстрі реєстраційної служби.З часом йому стало відомо, що довіреність ним підписана на дарування квартири та вона вже переоформлена на іншу особу ОСОБА_1 .

Так, предметом позову, до подання якого подано заяву про забезпечення позову, є визнання недійсною довіреності та договору дарування квартири.

Відтак право на квартиру АДРЕСА_1 є безпосередньо предметом спору.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договору дарування недійсним, позивач оспорює правомірність набуття відповідачем права власності на квартиру.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія апеляційного суду також погоджується із висновком суду першої інстанції, що накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що Солом`янським районним судом міста Києва вже розглядалася справа № 760/21633/15-ц, в якій предметом позову була ця сама квартира колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вжиття заявлених у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином фактичного вирішення спору по суті, оскільки: спрямоване виключно на збереження існуючого становища до вирішення спору в даній справі; має тимчасовий характер, спрямоване виключно на забезпечення виконання рішення суду в разі задоволення позову та недопущення його негативних наслідків для позивача; у даному випадку наявний зв`язок між вжитим заходами забезпечення позову і предметом позову; заявлені заходи забезпечення позову є співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів враховує, що питання обґрунтованості, у тому числі тотожності позовних вимог із позовними вимогами у справі № 760/21633/15-ц перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

За наявності обставин щодо зловживання заявником процесуального права, інша сторона не позбавлена права звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення.

Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_2 строку подання позовної заяви до суду, встановленого ч. 4 ст. 152 ЦПК України, не можуть бути визнані як підстава для скасування ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, а можуть бути підставою для звернення до суду, який забезпечив позов, про скасування такого забезпечення у порядку ст. 158 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у серпні 2021 року вже зверталась до суду першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову і ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено.

За таких обставин, висновок суду про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є законним та обґрунтованим.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба