Дата документу 16.01.2023
Справа № 334/5838/22
Провадження № 2/334/522/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Стрельченко А.А., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2022 року до суду звернувся представник: адвокат Юрасов А.В. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири.

12.12.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті на 16.01.2023 року.

В позові посилалися на те, що в період часу з 15.11.1999 року по 27.06.2022 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу №3083 від 15.11.1999 року належала одноосібно відповідачу.

27.06.2022 року в результаті укладення і нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , право власності на дану квартиру перейшло до позивача, як до покупця. На даний час позивач є єдиним власником квартири, а відповідач в результаті укладення договору купівлі-продажу квартири втратила право власності на це житло.

Житлові права власника квартири, у тому числі і право користування нею особисто та з його дозволу членами його сім`ї, іншими особами, є похідними від наявного у нього, в поточний момент, права власності на даний об`єкт нерухомості, тому вбачається, що з втратою права власності на житло втрачається і право користування ним, якщо інше прямо не встановлено законом, договором та/або судом.

Відповідач зареєстрована в квартирі з 31.01.2006 року по теперішній час, тобто, після продажу квартири, припинення права власності на неї, в супереч п.14 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 27.06.2022 року та умовам законодавства, відповідач не знялась з реєстрації місця проживання за адресою квартири, хоча фактично там не проживає, членів сім`ї відповідача в квартирі не зареєстровано, у добровільному порядку з реєстрації місця проживання не знімається.

Прохали визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник: адвокат Юрасов А.В. в судове засідання не з`явилися, 15.12.2022 року представник подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач та її представник: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, 19.12.2022 року представник подала заяву про визнання позову, в якій не заперечувала проти його задоволення, прохала розгляд справи проводити без їх участі.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків народилася відповідач ОСОБА_2 , з 31.01.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 14.12.1999 року, та копією довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.06.2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивач ОСОБА_1 , має паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 від 15.08.2013 року, рнокпп НОМЕР_4 , що підтверджується матеріалами позову.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №339 від 27.06.2022 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2022 року.

Відповідач є колишнім власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3083 від 15.11.1999 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2015 року.

Позивач на полягає на тому, що відповідач зареєстрована в квартирі з 31.01.2006 року по теперішній час, тобто, після продажу квартири, припинення права власності на неї, в супереч п.14 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 27.06.2022 року та умовам законодавства, відповідач не знялась з реєстрації місця проживання за адресою квартири, хоча фактично там не проживає, членів сім`ї відповідача в квартирі не зареєстровано, у добровільному порядку з реєстрації місця проживання не знімається.

Відповідач визнала обставини справи, викладені позивачем у позові, визнала позов та його вимоги в повному обсязі.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі ст.391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка є новим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №339 від 27.06.2022 року, з позовом до відповідача, як попереднього власника даної квартири, яка зареєстрована в квартирі, чим створює їй перешкоди у користуванні власністю, з вимогою про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири.

Судом встановлено, що право власності відповідача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 припинилося у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу №339 від 27.06.2022 року, відповідно п.14 якого в строк до 01.07.2022 року ОСОБА_2 зобов`язана зняти з реєстраційного обліку себе та осіб, які в ній зареєстровані та мешкають, однак остання в добровільному порядку не зняла себе з реєстраційного обліку в даній квартирі, чим створює позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому суд доходить висновку, що право відповідача на користування квартирою підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

Крім того, відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

А тому приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та наявність для того законних підстав, а також те, що визнання позову не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Так як позивач не заявив вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 89, 141, 206, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 346, 379, 383, 391, 406 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз