ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1646/23 Справа № 199/9917/21 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики (суддя першої інстанції Якименко Л.Г.) , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 01.09.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василевською Іриною Олегівною.

Відповідно до п.1 договору позики грошових коштів, позикодавець передав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 179830,00 грн., що є еквівалентом 7000,00 доларів США.

Згідно з п.2 договору, повернення позичальником зазначених у п.1

вказаного договору грошових коштів повинно бути здійснено не пізніше 01 червня

2018 року.

Пунктом 5 договору передбачено, що за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю щомісячно відсотки у розмірі 36% річних. Термін сплати відсотків - щомісячно до 15 числа кожного місяця.

Відповідачка сплачувала відсотки за користування коштами з порушенням терміну їх сплати, фактично почала сплачувати відсотки з травня 2018 року по січень 2019 року. На підтвердження сплати відсотків за користування коштами позивач надавав чоловікові відповідачки ОСОБА_3 у її присутності розписки про отримання коштів.

Позивач зазначає, що таким чином зобов`язання відповідачки щодо сплати відсотків за користування коштами було виконано у повному обсязі.

Однак, станом на 06.12.2021 року відповідачка своє грошове зобов`язання щодо повернення основної суми позики не виконала. Позивач неодноразово в усному порядку вимагав повернення боргу, проте такі вимоги не були виконані.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 179830,00 грн., 3% річних - 18963,44 грн., індекс інфляції у розмірі 44359,32 грн., всього 243152,76 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 19200,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2432,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовлено.

Із указаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову не були повністю встановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано вмотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи та не наведено мотиви їх відхилення.

Суд, на думку апелянта, дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачкою було здійснено у січні 2019 року, тобто мало місце переривання строку позовної давності. Звернувшись до суду з позовом у грудні 2021 року, ОСОБА_1 дотримав строк позовної давності. Позивачем з моральних міркувань було враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідачки і вона перебувала у пригніченому стані.

Крім того ОСОБА_1 зазначив, що у судовому засіданні відповідачкою визнано факт сплати нею відсотків за договором позики і останній платіж було здійснено у січні 2019 року, що не було враховано судом першої інстанції, як і посилання представника позивача на продовження строків, визначених ст. 257, 258 ЦК України, у зв`язку з введенням карантину.

Також судом не вирішено клопотання позивача про витребування доказів, а саме розписок про отримання позивачем від чоловіка відповідача суми відсотків за договором позики.

Серед іншого позивачем додано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн. за підготовку та подання апеляційної скарги та сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3648,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить Дніпровський апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 179830,00 грн., 3% річних у розмірі 18963,44 грн., індекс інфляції у розмірі 44359,32 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 39200,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 6080,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року справу витребувано з суду першої інстанції.

01 грудня 2022 року цивільна справа № 199/9917/21 надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

В судове засідання апеляційного суду 08 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою (а.с. 151).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зосименко Світлану Георгіївну, пояснення відповідачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Черкавського Юрія Сергійовича, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, посвідчений 01.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василевською Іриною Олегівною, за реєстровим № 1596.

Відповідно до п.1 договору позики грошових коштів позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 179830, 00 грн. що є еквівалентом 7000,00 доларів США .

Згідно з п. 2 договору повернення позичальником зазначених у п.1

вказаного договору грошових коштів повинно бути здійснено не пізніше 01 червня

2018 року.

Пунктом 5 договору передбачено, що за користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю щомісячно відсотки у розмірі 36% річних. Термін сплати відсотків - щомісячно до 15 числа кожного місяця.

Добровільно заборгованість у встановлений в розписці строк відповідач не повернула.

Судом встановлено, що права позивача на повернення суми позики є порушеними і відповідно він має право на отримання від відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Разом з тим, відповідачкою заявлено у відзиві щодо пропуску позивачем строку позовної давності та застосування наслідків такого пропуску.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в оскаржуваному рішенні судом не надано оцінку жодному доказу, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом не пропущено, а тому у суду першої інстанції не було підстав для його застосування, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається із частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов`язання сплинув 01.06.2018 року, відповідно строк позовної давності сплинув 01.06.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 08.12.2021 року, тобто з пропуском вказаного строку, відповідачка заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, тому у задовленні позову слід відмовити.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на дію карантину, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, у зв`язку з чим строк позовної давності для звернення до суду з позовом не пропущено, є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, визначений процесуальним Кодексом строк продовжено в силу Закону.

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.12.2020 року у справі № 909/1165/19.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 13 лютого 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна