Справа № 755/2570/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в:

16.02.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість згідно розписки в розмірі 190000,00 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.10.2021 року відповідачка склала розписку, згідно якої зобов`язалась перерахувати на картку позивача 19000,00 грн. як суму боргу на компенсацію витрат по ремонту кв. АДРЕСА_1 , яку позивач спільно з відповідачем продали в цей же день. Також в розписці відповідач зазначила, що у випадку прострочення виконання зобов`язання зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі. Отже, розписка відповідачки є визнанням нею грошового зобов`язання перед позивачем. Згідно домовленості між сторонами відповідачка зобов`язана була на наступний день, 13.10.2021 року, перерахувати на банківську картку позивача узгоджену суму в розмірі 19000,00 грн., однак вона відмовилась сплачувати кошти, тому з 14.10.2021 року почався перебіг прострочення зобов`язання. У телефонній розмові відповідачка категорично відмовилась від сплати коштів, узгоджених за виконання ремонтних робіт, тому позивач 09.11.2021 року направив на її адресу вимогу про повернення коштів, в якій зазначив, що у випадку невиконання зобов`язання, він буде вимушений звернутись до суду, в тому числі щодо стягнення суми штрафу. 12.11.2021 року відповідачка вказану вимогу отримала, письмової відповіді не дала, а в телефонній розмові категорично відмовились від сплати коштів. Станом на час звернення до суду відповідачка жодної частини коштів не сплатила та не має наміру у майбутньому їх сплачувати, що є проявом недобросовісності та безвідповідальності з її боку.

Ухвалою суду від 18.04.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року задоволене клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

19.07.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позовна заява містить маніпулятивні твердження та не містить повного викладення обставин взаємовідносин, які склались між сторонами. У розписці позивачем не було визначено, що вона зобов`язується повернути відповідачу саме заборгованість, а у розписці йде мова виключно про компенсацію витрат на ремонт квартири. Тому вказана у розписці сума не є боргом відповідача і не може бути стягнута у безспірному порядку, як позика. Суд має встановити дійсні правовідносини, які існували між сторонами. Позивачем не зазначено та не викладено опису про те, за яких саме обставин, була написана відповідачем розписка. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2021 року, квартира була продана співвласниками: відповідачем (1/4 частини); ТОВ «Пенсіон-ЮА» (5/8 частин) та ОСОБА_5 (1/8 частини). Тобто, позивач не мав та не має жодного відношення до квартири, не є та не був її власником. Позивач є директором ТОВ «Пенсіон-ЮА» і як фізична особа не має жодного відношення до нерухомості, не мав і не має жодного права розпорядження квартирою, у тому числі відносно проведення ремонтних робіт, про які нібито йде мова у розписці. Позивач у позові не ставить питання стягнення самої нібито заборгованості, а просить стягнути виключно штрафні санкції, що на переконання відповідача пов`язане із тим, що позивач не може надати жодного доказу виникнення заборгованості за розпискою, та які саме правовідносини виникли між сторонами. За змістом розписки відповідач зобов`язалась перерахувати на користь позивача кошти у розмірі 19000,00 грн., у рахунок погашення витрат на проведення ремонту квартири. Отже, розписка передбачає виконання з боку позивача ремонтних робіт, або докази понесення витрат на проведення ремонтних робіт. Жодних доказів проведення ремонтних робіт у квартирі, до матеріалів справи не додано, як і не додано доказів понесених витрат, на проведення ремонтних робіт у квартирі. Згідно вимоги про повернення коштів від 09.11.2021 року у ній зазначена сума боргу в розмірі 24000,00 грн., але обґрунтування цієї суми не наведене. При цьому, у самій прохальній частині вимоги позивач вказав суму у розмірі 19000,00 грн. Тому не зрозуміло яку саме суму боргу позивач вимагав повернути, адже жодного розрахунку боргу не наведено. Позивачем не наведено обставин виникнення заборгованості та видачі розписки, відсутні докази та розрахунок проведення ремонтних робіт, надати оцінку взаємовідносинам сторін виходячи із заявленого позову не можливо. Стосовно прохання позивача стягнути з відповідача штраф, слід зазначити що згідно розписки у ній зазначено, що у випадку прострочки, відповідач зобов`язується сплатити штраф у десятикратному розмірі. При цьому у розписці не зазначено у десятикратному розмірі від чого повинен розраховуватись штраф. Чи повинен такий штраф розраховуватись від суми, яка зазначена у першій половині розписки, чи від іншої суми. Не зазначено з чого виходив позивач заявляючи про стягнення боргу у сумі 190000,00 грн. Позивачем не доведено обставин та обґрунтувань виникнення зобов`язань за розпискою. Після смерті ОСОБА_6 , який був дядьком відповідачки, виявилось, що у 2017 році він уклав з ТОВ «Пенсіон-ЮА» договір довічного утримання. Після смерті відчужувача, ТОВ «Пенсіон-ЮА» не ставлячи до відома інших співвласників квартири змінили двері та замки у квартирі, чим перешкодили вільному доступу до квартири іншим співвласникам, у зв`язку із чим відповідачка зверталась до правоохоронних органів. У подальшому виявилось, що товариство проводить у квартирі якісь ремонтні роботи. Скоріш за все такі роботи товариство проводило без узгодження з іншими співвласниками, відповідачка згоди на проведення ремонтних робіт не надавала. Після звернень до правоохоронних органів та численних перемовин, представник товариства запропонував продати квартиру та розділити кошти. Пошуком покупця займалось ТОВ «Пенсіон-ЮА», після чого відповідача повідомили про дату та місце підписання договору. По прибутті до нотаріальної контори відповідачка була готова підписати договір. Покупцем квартира купувалась частково у кредит, тому спочатку нотаріус готував договір кредиту та іпотеки. Після оформлення договору іпотеки до нотаріальної контори з`явився позивач, але не як фізична особа, а як посадова особа ТОВ «Пенсіон-ЮА». Позивач почав вимагати від відповідача додаткової оплати коштів в сумі 19000,00 грн., нібито за ремонт квартири, а відповідачка просила надати докази та обґрунтування суми коштів. Позивач, як директор товариства, відмовився надавати будь-які документи про проведені ремонтні роботи та почав шантажувати відповідача та покупця квартири, який вже уклав кредитний договір, відмовляючись без написання розписки підписувати договір купівлі-продажу.

02.08.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що розписка відповідачки є визнанням нею грошового зобов`язання перед позивачем і наявність у позивача оригіналу цієї розписки свідчить про невиконання та ігнорування відповідачем свого обов`язку. Після складання розписки минуло кілька місяців, однак кошти не сплачені, що свідчить про недобросовісність не нечесність відповідача, яка в односторонньому порядку вирішила відмовитись від взятого на себе зобов`язання. Розписка була складена та підписана відповідачем особисто, без будь-якого примусу та тиску в приміщенні контори приватного нотаріуса. Суму витрат на компенсацію ремонтних робіт відповідачка погодила особисто після консультації зі своїм чоловіком, який також був присутнім у нотаріуса та якому був переданий кошторис виконаних робіт по ремонту квартири, із зазначенням всіх сум, найменування робіт та використаних матеріалів, і який він погодив. Позивач є членом правління ТОВ «Пенсіон-ЮА» і від імені товариства укладав договір купівлі-продажу. Питання про те хто був власником квартири та хто мав право проводити ремонті роботи не є предметом розгляду даної справи. Предметом позову є стягнення коштів на підставі розписки, яку відповідачка видала позивачу, як кредитору. Після проведення переговорів, надання відповідачці та її чоловікові кошторису на проведені ремонтні роботи, відповідач склала розписку, якою визнала факт проведення ремонтних робіт та суму грошової компенсації за ремонтні роботи. У поданні доказів проведених ремонтних робіт немає потреби, оскільки сам факт проведення таких робіт та його сума була визначена за згодою сторін у розписці. Щодо розрахунку суми позову сторона позивача вказує, що це 19000,00 грн. (сума грошового зобов`язання) х 10 (десятикратний розмір штрафу згідно розписки) = 190000,00 грн. Інших сум у розписці немає. У вимозі про повернення коштів сума складалась із грошового зобов`язання по розписці та штрафних санкцій з урахуванням знижки від позивача при досудовому врегулюванні спору. Жодних заяв, претензій, заперечень від відповідача до позивача не надходило, як до складання розписки, так і після цього. Доступ до квартири відповідачу ніхто не обмежував, що підтверджується спільним продажом квартири, що передбачає необхідність показування її потенційним покупцям. Про нібито звернення відповідача до правоохоронних органів позивачу стало відомо лише із відзиву на позовну заяву, до правоохоронних органів позивача не викликали, будь-які кримінальні провадження щодо відносин між сторонами відсутні. Додані до відзиву звернення відповідачки до правоохоронних органів, не підтверджують дійсного факту такого звернення, адже відсутні докази дійсного направлення їх та отримання адресатами. Відповідачка у відзиві зазначила, що оригінали цих заяв знаходиться у неї, то виникає питання чи направляла відповідачка ці листи взагалі.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що позивач доручив йому ремонт квартири і підшукування потенційних покупців, оскільки свідок є ріелтором з нерухомості. З відповідачем свідок також знайомий. Позивач доручив свідку ремонт квартири, а потім квартира планувалась на продаж, якою займався свідок. У квартирі були проведені оздоблювальні роботи, штукатурка, шпаклювання, заміна вікон у кімнатах, розділення санвузла, прибирання, і все це коштувало приблизно 80 тис. грн. Відповідачка спочатку не знала про проведення ремонтних робіт, потім довідалась і саме так свідок із нею познайомився. Коли вже квартира була на продаж, відповідачка дізналась про розмір коштів на її ремонт. Свідок займався продажом квартири, була узгоджена її ціна, яка задовольнила всіх співвласників. Про складену відповідачем розписку свідку відомо, оскільки відповідачка складала її у нотаріуса де був і сам свідок. Позивачем був наданий розрахунок відшкодування, з яким відповідачка погодилась. Відповідачка знаходилась у нотаріуса з адвокатом, і суму по розписці погодили. Квартира була у спільній власності, тому визначали суму по ремонту пропорційно до часток співвласників, і все всіх влаштовувало. У нотаріуса позивач надавав розрахунок ремонту і все всіх влаштовувало. Ніхто не змушував відповідачку написати розписку. Постало питання здійснюється продаж чи ні, а позивач хотів відшкодування витрачених ним коштів на ремонт приміщення, і відповідачка підписала розписку. Свідка наймав для роботи особисто позивач за усною із ним домовленістю. Коли свідок з`ясував хто є співвласниками, була досягнута домовленість про спільний продаж квартири. Під час продажу відповідачка також за довіреністю представляла свою матір, як співвласницю квартири. Позивач звернувся до свідка з питання проведення ремонтних робіт у квартири десь у літку 2021 року і за літній період ремонт був зроблений. Перед підписанням договору купівлі-продажу позивач надав відповідачу розрахунок вартості ремонту, почались перемовини, спочатку відповідачка не погодилась та казала, що не погоджувала проведення ремонту, але потім погодилась, сторони узгодили, що після отримання коштів за продаж квартири вона перерахує узгоджену суму позивачу. Позивач звернувся до свідка з приводу проведення ремонту як фізична особа. Коли відповідачка пішла на згоду щодо компенсації частини коштів за проведений ремонт, вона передала поданий позивачем кошторис своєму чоловікові і він подивився та сказав, що ціни цілком адекватні. Якусь частину позивачу компенсували і саме покупці, бо дуже хотіли купити цю квартиру. Якщо суму за ремонт квартири поділити між співвласниками, то відповідачка мала компенсувати позивачу десь 25000,00 грн., але покупці запропонували часткову компенсацію позивачу за відповідачку, а на іншу частину коштів вона склала розписку. Покупці казали, що все узгодили, банк дав їм своє погодження на кредит, тому вони хотіли вже купити квартиру. Покупець казала, що купляє квартиру під ремонт, але у кожного власне уявлення про оздоблення квартири, натомість позивач поніс витрати на приведення квартири до ладу.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що відповідачка є його дружиною, а позивача свідок знає у зв`язку із продажом квартири. До смерті дяді відповідачки свідок та його дружина навідувались до квартири і її стан був нормальним. Коли свідок та його дружина після смерті дяді приїхали до квартири, то виявили зміну замка вхідної двері, тому звернулись з цього приводу до поліції. По приїзду наступного разу до квартири свідок та його дружина виявили у помешканні будівельників, які вивезли меблі, розламали стіни, обдерли шпалери, тому знов звернулись до поліції. Цього разі будівельники надали свідку та його дружині один ключ від вхідних дверей. Після цього відповідачка та позивач стали домовляться про спільний продаж квартири. При оформленні договору купівлі-продажу позивач надав кошторис з цінами на роботи та матеріали, але документального підтвердження проведення цих робіт не було, лише кошторис на звичайному папері. Позивач почав вимагати від відповідачки розписку. Коли свідок та його дружина десь через пару днів після смерті дядька приїжджали до квартири, то там нікого не було, а замки були змінені десь через тиждень. Будівельники казали, що їх найняв власник, а коли зрозуміли, що відповідачка є співвласником, то пішли з квартири. Позивач запізнився до нотаріуса десь на 1 годину, а коли приїхав став казати, що зробив ремонт, показував кошторис, ціни у ньому дійсно були нормальні, але позивач підтверджуючих документів проведення робіт не надав, тому відповідачка не погоджувалась на складання розписки, адже з нею ніхто не погоджував ремонтні роботи. Позивач казав, що якщо відповідачка не напише розписку, то він не буде укладати договір купівлі-продажу. Покупці квартири погодились частково компенсувати позивачу проведений ремонт аби угода з продажу все ж відбулась. Свідок стверджує, що відповідачка двічі зверталась до поліції і 1 раз до прокуратури. Також свідок вказав, що двічі був зі своєю дружиною в квартирі і там дійсно були ремонтні роботи. Відповідачка не відмовилась від написання розписки, оскільки позивач вже збирався уходити і не відомо коли можна було б відшукати нових покупців.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що позивач витратив власні кошти на ремонт квартири і після цього співвласники квартири домовились про її спільний продаж. Відповідачка склала розписку на компенсацію частини коштів за проведений ремонт і у змісті розписки встановлений штраф в десятикратному розмірі за невиконання зобов`язання. Відповідачка вчасно кошти не сплатила і взагалі відмовилась їх сплачувати. У зв`язку з наведеним позивач направив відповідачці вимогу про повернення коштів, але вона на цю вимогу не відповіла, тому позивач був змушений звернутись до суду. Квартира готувалась до продажу, тому був здійснений її ремонт, а документи на підтвердження проведених робіт були надані відповідачці у день укладення договору купівлі-продажу квартири. Відповідачка власноручно написала розписку на погоджену суму в розмірі 19000,00 грн., а якби не була згода, то не писала б її, натомість виявляється відповідачка і не думала виконувати свій обов`язок. Склавши розписку відповідачка погодилась із розміром штрафу. Досудову вимогу відповідачка не виконала, тому позивач звернувся до суду. Представник вказує, що договір іпотеки не може бути укладений, коли у покупців ще не виникло право власності на квартиру.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в день укладання договору купівлі-продажу квартири позивач запізнився та 2 години і почав показувати відповідачці папірці та казати, що вона винна йому гроші інакше угоди з продажу квартири не буде. Від таких обставин покупці були шоковані, тому відповідачка була вимушена написати розписку. Відповідачка вказує, що не могла потрапити до квартири, оскільки у ній був змінений замок, і ніхто із нею не погоджував жодних робіт. Особисто позивач не є співвласником квартири. При прибутті до квартири відповідачкою було виявлено, що з помешкання винесли її майно, тому остання звернулась до поліції. Розписку відповідачка написала, оскільки позивач її до цього примусив, адже кричав що угоди не буде, а покупці вже кредитні документи підписали, тобто позивач створив такі умови, що відповідачка була змушена видати розписку. За твердженням відповідачки, вона б сплати кошти якби їй були надані підтверджуючі докази проведеного ремонту.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що розписка не є підтвердженням позики. Частина квартири належала ТОВ «Пенсіон-ЮА», але товариство змінило вхідний замок на дверях квартири та без погодження з іншими співвласниками проводило у квартирі ремонтні роботи. Потім співвласники вирішили продати квартиру і в день продажу позивач сказав, що відповідачка винна йому кошти, однак доказів понесених витрат не було, тому відповідачка не погоджувалась на видачу розписки. Поряд із цим покупці вже оформили кредитні документи, що і змісило відповідачку написати розписку. Жодних відносин між сторонами на підставі розписки не було. Представник вказує, що з незрозумілих підстав позивач просить стягнути лише штрафні санкції в сумі 190000,00 грн. За розпискою не відомо які були домовленості і чим це підтверджується. Умови компенсації не прописані, а позивач посилається лише на загальні норми закону про зобов`язання. Відповідачка не погоджувала проведення ремонтних робіт, їх перелік та вартість. При цьому позивач лише під час оформлення договору купівлі-продажу в ультимативній формі поставив умову про сплату грошей. Оскільки покупці вже оформили договір іпотеки, відповідачка погодилась написати розписку, а також покупці погодились здійснити часткову компенсацію позивачу. За наявною розпискою не можливо встановити дійсні правовідносини, і ніяких правовідносин між сторонами не було.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 12.10.2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_2 ), ТОВ «Пенсіон-ЮА», як продавці відчужили, а ОСОБА_9 придбала кв. АДРЕСА_1 за ціною 678400,00 грн. Квартира належала продавцям на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_2 - ј частини; ОСОБА_5 - 1/8 частини та ТОВ «Пенсіон-ЮА» - 5/8 частин.

Згідно змісту наявної в матеріалах справи копії розписки, відповідачка вказала, що зобов`язується перерахувати 19000,00 грн. позивачу в рахунок погашення витрат з ремонту квартири по АДРЕСА_2 . Також у розписці заначено, що у випадку прострочення відповідачка зобов`язується сплатити штраф у десятикратному розмірі. Розписка містить ПІБ та підписи відповідачки, а також дату її складання - 12.10.2021 року (а.с. 7).

Оригінал зазначеної розписки був наданий в судовому засіданні представником позивача та оглянутий судом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідачки з вимогою про повернення коштів, яку відповідачка отримала 12.11.2021 року (а.с. 8-10).

У змісті вимоги йдеться про наявність обов`язку відповідача сплатити позивачу кошти в сумі 19000,00 грн. згідно умов складеної відповідачкою розписки та про те, що станом на час складання вимоги наявне прострочення виконання і тому заборгованість складає вже 24000,00 грн. Позивач просив відповідачку повернути йому кошти в сумі 19000,00 грн. протягом 7 днів з моменту отримання вимоги готівкою або на номер картки, який був зазначений у розписці від 12.10.2021 року 831362). Позивач попередив, що у випадку невиконання вимоги він звернеться до суду внаслідок чого сума боргу буде встановлюватись з урахуванням штрафу в десятикратному розмірі, індексу інфляції, трьох відсотків річних і судових витрат.

До відзиву на позовну заяву сторона відповідача додала копії двох заяв відповідачки до правоохоронних органів у яких остання скаржилась на зміну замку в квартирі, поміняні вікна, вивезення з квартири її речей, здійснення ремонтних робіт, що в квартирі знаходяться робітники, яких вона вперше бачить (а.с. 29-31).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти (ст. 11 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 205, 207, 208 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст.ст. 509, 510 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В межах розгляду справи судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно невиконання відповідачкою свого обов`язку по сплаті позивачу коштів, які відповідачка мала сплатити позивачу письмово взявши на себе такий обов`язок, видавши позивачу борговий документ на підтвердження зобов`язання у вигляді розписки.

Заперечуючи проти позову сторона відповідача посилається, зокрема, на не підтвердження належними доказами суми витрачених на ремонт коштів, непогодження відповідачкою проведення ремонту, відсутність будь-якого правового відношення позивача до квартири та фактичне примушування відповідачки до написання розписки.

Суд вважає такі заперечення відповідача безпідставними, адже в судовому засіданні встановлено і це не заперечувалось сторонами спору, а також слідує із показів свідків та матеріалів справи, що ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 до її продажу проводились.

Склавши та видавши позивачу борговий документ відповідачка особисто та власноручно засвідчила факт наявності в неї обов`язку перед позивачем як фізичною особою, тобто визнала той факт, що ремонт здійснювався за кошти позивача.

Відповідачка зобов`язалась перерахувати позивачу 19000,00 грн. у рахунок погашення витрат по ремонту квартири і зміст розписки не містить жодних умов з приводу того, що таке перерахування має бути здійснене лише після надання позивачем письмових документів на підтвердження вартості проведеного ремонту.

Склавши відповідну розписку відповідачка погодила та визнала розмір коштів, які вона має компенсувати позивачу по здійсненим ремонтним роботам, натомість у подальшому відповідачка в односторонньому порядку відмовилась виконувати свій обов`язок посилаючись на обставини, які не були прописані в умовах виданого нею боргового документу.

Посилання відповідача на примушування її до написання розписки суд до уваги не приймає, адже зобов`язання відповідачки є чинним і сторона відповідача не зверталась до суду із зустрічним позовом про визнання вчиненого відповідачкою правочину недійсним з підстав його вчинення з будь-яким дефектом волі.

За наведених обставин відповідачка має обов`язок по сплаті позивачу коштів згідно боргового документу виданого нею 12.10.2021 року.

Не дивлячись на посилання сторони позивача щодо існування домовленості про строк виконання відповідачкою зобов`язання, борговий документ не містить терміну виконання обов`язку і будь-яким доказами стороною позивача домовленостей з відповідачкою щодо строку виконання зобов`язання не підтверджено.

Поряд із цим, ч. 2 ст. 530 ЦПК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається (і це не заперечувалось сторонами), що позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою у якій просив повернути йому 19000,00 грн. протягом 7 днів від дня отримання вимоги.

Вказану вимогу відповідачка отримала 12.11.2021 року, а із позовом до суду позивач звернувся через засоби поштового зв`язку, який був зареєстрований в суді 16.02.2022 року.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Оригінал боргового документу знаходиться у позивача в чому пересвідчився суд в судовому засіданні, крім того, сторона відповідача не заперечує факту несплати коштів за взятим на себе зобов`язанням і ураховуючи дату отримання відповідачем письмової вимоги, відповідачем прострочено виконання обов`язку зі сплати коштів.

За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.ст. 546, 547, 551 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У борговому документі, згідно якого відповідачка взяла на себе обов`язок по перерахуванню позивачу коштів в сумі 19000,00 грн., встановлений штраф в десятикратному розмірі у випадку прострочення.

Безпідставними є твердження сторони відповідача про те, що не встановлено з якої суми такий штраф має вираховуватись, адже сума основного зобов`язання чітко вказана у розписці, будь-які інші суми у ній не фігурують, і така позиція відповідача суперечить положенням ст. 549 ЦК України, яка визначає поняття неустойки (штрафа/пені) та порядок її нарахування.

Отже, за борговим документом основна сума зобов`язання становить 19000,00 грн. та штраф дорівнює 190000,00 грн. (19000,00 х 10), всього 209000,00 грн.

Позивачем до стягнення пред`явлено 190000,00 грн., однак заперечення відповідача з цього приводу, що позивачем пред`явлено вимоги лише щодо штрафних санкцій, не є будь-якою правовою підставою для відмови у позові, адже це є правом кредитора заявити до стягнення основну суму боргу разом з штрафними санкціями, чи лише штрафні санкції, або лише суму основного зобов`язання.

Так, ст.ст. 599, 552 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Отже, пред`явлення позивачем до стягнення лише суми штрафу у розмірі 190000,00 грн., не позбавляє кредитора права на отримання суми основного зобов`язання та не звільняє боржника від виконання такого обов`язку у позасудовому порядку чи на підставі рішення суду.

За наведених умов позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 190000,00 грн., що є неустойкою згідно змісту виданого відповідачем боргового документу, і у даному випадку суд діє відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог.

Поряд із цим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка (штраф/пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати боржника за невиконання або невчасне виконання обов`язку.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

За частиною третьою статті 551 ЦК України, під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема штраф, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі №6-473цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України.

При цьому, на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (пункти 33, 34 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

При вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафу/пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві».

У своїй постанові від 30.09.2020 року в справі №559/1605/18 Верховний Суд виснував: «Проте суд першої інстанції не врахував, що стягнення пені у розмірі, який більше ніж у п`ять разів перевищує розмір збитків, не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а тому колегія суддів, з урахуванням меж касаційного перегляду та встановлених судами обставин, вважає за можливе зменшити розмір пені до 18363 грн.».

У даній справі суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки з урахуванням принципів справедливості, виваженості й розумності, оскільки її розмір значно перевищує розмір основного зобов`язання, а суттєвих збитків для кредитора у зв`язку із невиконанням боржником свого обов`язку не вбачається, тому суд зменшує розмір нарахованого позивачем штрафу з 190000,00 грн. до 19000,00 грн., тобто до розміру, який відповідає розміру невиконаного відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог, що становить 10% та дорівнює 190,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 204, 205, 207, 208, 253, 509, 510, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 552, 599, 610, 611, 612 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 190 (сто дев`яносто) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 09.01.2023 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Оболонським РВ ГУДМС України в м. Києві 22.06.2016 року);

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -