Справа № 462/542/22 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2269/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в складі судді Румілової Н.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У лютому 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ТзОВ «ФК «ФОРТ», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог зазначала, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. перебуває виконавче провадження № 67634173 по примусовому виконанні виконавчого напису № 134725 від 10.06.2021, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості в розмірі 92 320,46 грн.

Разом з тим, згідно із постановою Залізничного відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) від 27.12.2018 про закінчення виконавчого провадження №43591810, старшим державним виконавцем Залізничного відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Шумило А.В. закінчено виконавче провадження № 43591810 у зв`язку з тим, що з боржника відраховано заборгованість за договором «Автопакет» № 26/06-Ф у повному обсязі, а отже відповідач не мав права на стягнення заборгованості згідно договору «Автопакет» №26/06-Ф.

Окрім того, відповідач звертався до Франківського районного суду м. Львова про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа у справі 2-3709/11 (провадження 6/465/148/21). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.10.2022 заяву ТзОВ «ФК «ФОРТ» залишено без задоволення.

В свою чергу, у матеріалах виконавчого провадження №67634173 відсутні будь які документи, що б підтверджували відступлення боргу або наявність заборгованості позивача за Договором «Автопакет» №26/06-Ф. Нотаріус не перевірив безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів

Вважає, що виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 134725 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «ФОРТ» заборгованості в сумі 92270,46 грн. та судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстрований у реєстрі за № 134725, про стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» грошових коштів в сумі 92 270 грн. 46 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_2 992,40 грн. сплаченого судового збору у зв`язку із зверненням до суду з позовною заявою, витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. та 496,20 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРТ», в особі директора В.Г. Назаренко. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановленому законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органами місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172.

Звертає увагу, що жодних доказів сплати боргу ТзОВ «ФК ФОРТ» позивачем не надано.

Виходячи з наведеного, вважає, що позивач уникає виконання своїх зобов`язань перед ТзОВ «ФК «ФОРТ» будь-яким шляхом.

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 12 000 грн., вважає, що такий розмір є неспівмірним із складністю справи, наданими адвокатом послугами, затраченим часом на надання таких послуг, адже зазначена справа не є складною та не потребує спеціальних знань у громадянина.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в частині стягнення правової допомоги та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «ФК ФОРТ» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Ориник А.Р. висловився у заперечення доводів апеляційної скарги. Просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТзОВ «ФК «Форт» необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Незважаючи на зміст апеляційної скарги, в якому апелянт не погоджується в цілому із висновками суду першої інстанції по суті справи, однак в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить про скасування рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12000 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

З врахуванням вимог ст. 367 ЦПК України, законність та обґрунтованість рішення в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що 01.02.2022 року між «Замовником» Лужною Ю.Ю.О. та «Виконавцем» ФОП ОСОБА_3 укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання юридичної допомоги у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «ФК Форт» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в суді першої інстанції.

Відповідно до п.4.4 Договору сторони погодили, що оплата за правову допомогу здійснюється клієнтом за ставкою 2000 грн. за 1 годину витрачену Виконавцем на надання правової допомоги.

Згідно із п.4.1 Договору факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписується повноважними представниками сторін, і є первинними обліковими документами. Акт про надану правову допомогу готується виконавцем і передається клієнту із рахунком для оплати.

Згідно із Актом про надану правову допомогу по договору №б/н від 01.02.2022 р. №16 від 10.03.2022 сторони підтвердили, що в період з 01.02.2022 по 10.03.2022 Виконавець надав, а Замовник прийняв правову допомогу (послуги правового характеру) на суму 20 000 грн. До Акту Виконавець долучив Рахунок-фактуру №13/01-1 від 10.03.2022.

Разом з тим, сторони у п. 4.3 Договору погодили, що оплата послуг здійснюється на умовах відстрочення платежу, але в будь-якому випадку впродовж 5 днів після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019, зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Таким чином, розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, однак невірно визначився з їх розміром.

При цьому, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (тривалість справи, ціна позову), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 8 000 гривень.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК Форт» є частково обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів враховує те, що згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, не відповідають обставинам справи, що призвело до не правильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, підлягає зміні, за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Форт» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повно тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2023 року

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді: С.М.Бойко

С.М.Копняк