Дата документу 08.02.2023 Справа № 336/2049/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/2049/22 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/370/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловіко С.В., Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суб`єкт оскарження Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступником якого є Південне міжрегіональна управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на дії державного виконавця, суб`єкт оскарження Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року та Постановою Верховного Суду України від 02 березня 2020 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 336/7085/14-ц, пр. № 61-743св19), частково задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_4 про поворот виконання скасованого рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року, а саме, зобов`язано ОСОБА_3 за власний рахунок вчинити дії спрямовані на повернення до первісного стану, що передував в технічному паспорті від 17 жовтня 2013 року, а саме: закласти дверний отвір з кімнати 2-4 (пл.. 12,4 кв.м.) в кімнату 1-2 (пл.. 6,2 кв.м.), пробити дверний отвір з кімнати 1-2 (пл.. 6,2 кв.м.) до кімнати 1-5 (пл.. 2,8 кв.м.), розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали суду від 30 жовтня 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 26 листопада 2019 року видано виконавчий лист, з примусового виконання якого постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) від 19 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60909647.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання рішення суду, а саме: стягувача ОСОБА_4 замінено на правонаступника ОСОБА_1 ..

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Також у виконавчому провадженні замінено боржника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 ..

22 вересня 2020 року державним виконавцем складено вимогу № 77868/20 до боржника ОСОБА_2 щодо добровільного виконання рішення суду, а саме: вчинення дій, спрямованих на повернення до первісного стану, що передував виконанню скасованого рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року, та відображений в технічному паспорті від 17 жовтня 2013 року.

Проте, ОСОБА_2 не виконав ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання скасованого рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року у справі № 6/336/93/2019, державний виконавець протиправно не вчинив усіх дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», для забезпечення виконання рішення суду, а відтак протиправно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги та поновити їй строк на звернення зі скаргою на дії та на триваючу бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Світлової Лариси Володимирівни; визнати протиправною триваючу бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Світлої Лариси Володимирівни, пов`язану з надмірно тривалим невиконанням обов`язкового судового рішення ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (провадження № 6/336/93/2019) від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання судового рішення; визнати дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Світлої Лариси Володимирівни по винесенню постанови ВП № 60909647 від 05 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження протиправними, постанову скасувати та відновити виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 26 листопада 2019 року на виконаня ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (провадження № 6/336/93/2019) від 30 жовтня 2019 року «Про поворот виконаня…».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, у задоволені скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що фактично за наслідками прийняття державним виконавцем Світловою Л.В. оскаржуваної постанови від 05 серпня 2021 року про закінчення виконавчого проваження, ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2019 ркоу про поворот виконання судового рішення залишилась невиконаною, та не може бути виконаною у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. До аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов в постанові від 18 червня 2019 року в справі № 826/14580/16, в постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 523/11518/16, провадження № 61-5856св21). На переконання скаржника дії державного виконавця носять триваючий характер. Посилається на неналежне ставлення до виконання боржника ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо виконання судового рішення. Вважає,що державний виконавець мала б вчинити виконавчі дії на виконання ухвали про поворот виконання судового рішення, за рахунок зусиль та коштів стягувача ОСОБА_1 , роз`яснивши боржнику ОСОБА_2 необхідність та невідворотність майбутнього відшкодування завданих (стягувачу) збитків.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Черкашин І.І., Обелець О.М., старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Андрій Сапа зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи ОСОБА_4 , Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, судової пвістки (а.с.124-125, а.с. 135, а. 140) до апеляційного суду не з`явилися. На адресу апеляційного суду від представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін ( а.с. 124).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задовленні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець вчинив усі процесуальні дії, спрямовані на виконання судового рішення, проте його неможливо виконати без участі боржника. На основі цього суд дійшов висновку, що державний виконавець, заінтересовані особи довели юридичну правильність і фактичну обгрунтованість постанови про закінчення виконавчого провадження, тому вимоги скарги ОСОБА_1 не можуть бути задоволенні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у цивільній справі № 336/7085/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент архітектури та містобудування ЗМР, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, про виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, позовні вимоги задоволені частково. ОСОБА_4 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_3 у доступі до горища і газопроводу в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі.

10 жовтня 2018 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасовано у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, справу у цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року в частині виділу частки у праві спільної часткової власності в натурі залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_4 про поворот виконання скасованого судового рішення. Зобов`язано ОСОБА_3 за власний рахунок вчинити дії, спрямовані на повернення до первісного стану, що передував виконанню скасованого рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року та відображений в технічному паспорті від 17 жовтня 2013 року, а саме: закласти дверний отвір з кімнати 2-4 ( пл.12, 4 кв. м) розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 ».

На виконання вказаної ухвали Шевченківським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист від 26 листопада 2019 року (а.с.47).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 19 грудня 2019 року, на підставі зазначеного виконавчого листа, відкрито виконавче провадження № 60909647, боржнику встановлено строк виконаня судового рішення протягом 10 робочих днів (а.с.46 на звороті-47).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2020 року було замінено сторони у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року про поворот виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, сторони виконавчого провадження їх правонаступниками, а саме: стягувача ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_1 , боржника ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_2 ..

Державним виконавцем Світлою Л.В. було винесено постанови про заміну стягувача та боржника виконавчого провадження.

Відповідно до Вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 22 червня 2021 року № 34006, сторонам виконавчого провадження було направлено виклик, з повідомленням про з`явлення 01 липня 2021 року о 15:00 год. за адресою АДРЕСА_1 , для добровільного виконання рішення суду, а саме про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок вчинити дії, спрямовані на повернення до первісного стану що передував виконанню скасованого рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року та відображений в технічному паспорті від 17 жовтня 2013 року, а саме: 1. закласти двірний отвір з кімнати 2-4 (пл.. 12,4 кв.м.) в кімнату 1-2 (пл. 6, 2 кв.м.); 2. пробити двірний отвір з кімнати 1-2 (пл. 6,2 кв.м.) до кімнати 1-5 (пл.2,8кв.м.) розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.40).

22 червня 2021 року сторонам виконавчого провадження було направлено виклик, з повідомленням про з`явлення 01 липня 2021 року о 15:00 год. за адресою АДРЕСА_1 , для добровільного виконання рішення суду, а саме про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок вчинити дії, спрямовані на повернення до первісного стану що передував виконанню скасованого рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року та відображений в технічному паспорті від 17 жовтня 2013 року, а саме: 1. закласти двірний отвір з кімнати 2-4 (пл.. 12,4 кв.м.) в кімнату 1-2 (пл. 6, 2 кв.м.); 2. пробити двірний отвір з кімнати 1-2 (пл. 6,2 кв.м.) до кімнати 1-5 (пл.2,8кв.м.) розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з Акту державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 01 липня 2021 року самостійно рішення суду боржником не виконано та за викликом на проведення виконавчих дій ОСОБА_2 не з`явився (а.с.42).

Відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 01 липня 2021 року ВП № 60909647, за невиконання рішення суду накладено шраф на боржника ОСОБА_2 у розмірі 1700 грн (а.с.44).

Відповідно до Вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 01 липня 2021 року № 38001, сторонам виконавчого провадження повторно було направлено виклик в якому було повідомлено про з`явлення 12 липня 2021 року о 15:00 год. за адресою АДРЕСА_1 , для добровільного виконання ОСОБА_2 рішення суду (а.с.41).

Згідно з Акту державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 12 липня 2021 року самостійно рішення суду боржником не виконано та за викликом на проведення виконавчих дій ОСОБА_2 повторно не з`явився (а.с.42 на звороті).

Відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 12 липня 2021 року ВП № 60909647, за невиконання рішення суду накладено штраф на боржника ОСОБА_2 у розмірі 3400 грн (а.с.43).

Відповідно до Постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлої Л.В. від 05 серпня 2021 року, закінчено виконавче провадження ВП № 60909647 в порядку статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.39).

Відповідно до Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 05 серпня 2021 року за вих. №55052/10, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Світлою Л.В., направлено до Шевченківського відділу поліції Дніпровського відділу Головного управління національної поліції в Запорізькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с37-38).

Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року № 280/8352/21, у задовленні адміністративного позову ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування постанов відмовлено повністю (а.с.15-18). Відповідно до Єдиного реєстру судових рішень, що перебуває в загальному доступі, дане рішення Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ.

При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції врахувавши фактичні обставини справи, надані докази дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду із скаргою із поважних причин.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, з метою дотримання вимог статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець наділений відповідними повноваження для здійснення повного обсягу виконавчих дій, так як рішення суду - є обов`язковим до виконання. Невиконання рішення суду тягне за собою відповідальність, встановлену законодавством.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу за невиконання боржником самостійно судового рішення та неявку його за викликом на проведення виконавчих дій.

Згідно з постановою державного виконавця від 12 липня 2021 року на ОСОБА_2 повторно накладено штраф у розмірі 3400 грн за невиконання судового рішення суду.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем не були порушені положення частини другої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у зв`язку із повторним невиконанням невиконання ОСОБА_2 судового рішення державний виконавець повинен був накласти на нього штраф у подвійному розмірі.

Після накладення на боржника штрафів державний виконавець 05 серпня 2021 року направив до Шевченківського відділу поліції Дніпровського відділу Головного управління національної поліції в Запорізькій області повідомленняпро вчинення кримінального правопорушення відносно боржника та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

На думку апеляційного суду, державний виконавець вживав передбачені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII заходи щодо примусового виконання судового рішення, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, пов`язану з надмірно тривалим невиконанням судового рішення.

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для задоволення скарги у цій частині вимог.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновоком суду першої інстанції про законність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - "ЄСПЛ") у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 520/6495/2020, який на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України не врахував суд першої інстанції та враховує апеляційний суд при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

У матеріалах справи відсутні відомості про вжиття державним виконавцем усіх можливих дій із виконання судового рішення чи встановлення неможливості його виконання.

За встановлених обставин у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, тому колегія суддів приходить до висновку про визнання її неправомірною та її скасування.

Частиною першою, пунктом чсетвертим статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішеня є неправильне застосування нрм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає зпстосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Зважаючи на неповну обгрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги, її належить задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. В цій частині ухвалити новк постанову про задоволення скарги. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б»,"в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, п. 2 ч. 3, п. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на часткове задоволення скрги та апеляційної скарги з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступником якого є Південне міжрегіональна управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за поданя скарги у розмірі 248, 10 грн, за поданя апеляційної скаги у розмірі 496,20 грн, а всього у розмірі 744, 30 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні скарги про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 серпня 2021 року ВП № 60909647 скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступником якого є Південне міжрегіональна управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) від 05 серпня 2021 року про закінченя виконавчого провадження ВП № 60909647.

У іншій частині судове рішення залишии без змін.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), правонаступником якого є Південне міжрегіональна управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання скарги у розмірі 248, 10 грн за подання апеляційної скарги у розмірі 496, 20 грн , разом у розмірі 744, 30 грн. .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 10 лютого 2023 року.

Головуючий, суддя Подліянова Г.С.Суддя Гончар М.С.Суддя Маловічко С.В.