Справа № 127/1859/23
Провадження 2-з/127/9/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Кравчук А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про забезпечення доказів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» із заявою про забезпечення доказів.

Заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» має намір звернутись до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування запису в Державному реєстрі іпотек про обтяження предмету іпотеки та визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» іпотекодержателем об`єкта нерухомого майна. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2016 по справі № 127/15481/13-ц було солідарно стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість по кредитному договору № 100/2007 від 18.06.2007 в сумі 1 180 144, 63 гривень. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12.07.2017 по справі № 127/15481/13-ц апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість по кредитному договору № 100/2007 від 18.06.2007 в сумі 1 180 144, 63 гривень, а також в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . На підставі рішення державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2019 по справі № 127/220/19, яке набрало законної сили 28.08.2019, було визнано незаконним та скасовано вищевказане рішення державного реєстратора. Отже, право власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки було відновлено. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним та іпотечним договором, а також рішення про звернення стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 додатково було укладено договір іпотеки від 05.09.2022 з ОСОБА_3 , про що приватним нотаріусом Гавінською О.А. внесено запис до Державного реєстру іпотек. З метою захисту прав іпотекодержателя та можливості подачі позову до суду необхідно витребувати у приватного нотаріуса Гавінської О.А. матеріали справи в рамках якої приватним нотаріусом було посвідчено договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та прийнято рішення про державну реєстрацію іпотеки на користь ОСОБА_3 .

Із клопотанням забезпечити докази без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, заявник до суду не звертався.

Тому, розгляд заяви про забезпечення доказів відбувається з дотриманням положень ч. 1 ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, в судове засідання не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас, від адвоката Бородія В.А. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі. При цьому, ОСОБА_1 вже звертався до суду із аналогічним клопотанням, однак з метою скористатись правовою допомогою та ознайомитись з матеріалами заяви. Заявником та приватним нотаріусом причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи положення ч. 2 і ч. 3 ст. 118 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника заявника та інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Гавінської О.А. (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Заява про забезпечення доказів подана заявником до звернення до суду із позовом.

Однак, згідно із ч. 3 ст. 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Водночас, ст. 116 ЦПК України чітко визначено підстави забезпечення доказів.

Так, необхідною умовою для забезпечення доказів судом можуть бути виключно підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч. 1 ст. 116 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

З вищевказаного виснується, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Подана представником заявника заява про забезпечення доказів не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що докази, про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути утрачені чи їх подання стане згодом неможливим або утрудненим. Тобто зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним ст. 116 ЦПК України.

Разом з цим, згідно зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України), тобто процесуальний закон чітко розмежовує зазначені поняття.

Проте заявник помилково ототожнив витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 24.01.2022 у справі № 756/3965/21, від 02.05.2019 у справі № Зд/9901/2/19, від 09.10.2019 у справі № 9901/385/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18, від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Таким чином, з огляду на те, що під час розгляду заяви не встановлено такої умови для забезпечення доказів, як ризик втрати відповідних документів, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування у приватного нотаріуса Гавінської О.А. , як того вимагає заявник.

Суд вважає за необхідне звернути увагу представника заявника на те, що неможливість на момент звернення до суду отримати і долучити до позову необхідні докази, є підставою заявити одночасно з цим позовом клопотання про витребування таких доказів, навівши відповідні мотиви того, чому не вдалося отримати докази самостійно (ч. 4 ст. 83 і ч. 1-ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 116-118, 258-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складеннядо Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: