ЄУН № 336/6580/21
пр. № 2/336/404/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26 січня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 в якому вказує про те, що з відповідачем має неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Водночас, відповідач свої батьківські обов`язки відносно дитини не виконує, аліменти на її утримання не сплачує та взагалі не цікавиться своєю дочкою протягом 13 років, тому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 28.08.2021 року відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.10.2021 року позивач направила до суду клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та уточнену позовну заяву.

27.01.2022 року представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору направила до клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально відноситься до Шевченківського району м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 27.01.2022 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району. Задоволене клопотання позивача про виклик свідків.

02.06.2022 року третя особа без самостійних вимог на предмет спору направила до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 02.06.2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 17.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду першої інстанції від 02.06.2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, проти винесення заочного рішення суду не заперечували, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судовою повісткою, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно, про що постановлено ухвалу суду 26.01.2023 року.

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву, не заявив будь-яких клопотань та не надав доказів.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору не направили до суду письмових пояснень щодо позову.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

16.07.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

Згідно зі свідоцтвом про народження, батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2008 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2008 року до повноліття дитини.

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 23.10.2008 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, станом на 31.03.2021 року включно загальна сума заборгованості зі сплат аліментів за виконавчим документом - виконавчим листом №2-2012 від 15.10.2008 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, становить 137509,04 гривень.

Директором ЗЗСО №15 надано відповідь на адвокатський запит, згідно з яким, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в ЗЗСО №15 з 01.09.2012 року по червень 2021 року. Упродовж всього часу її навчання батьківські збори відвідувала та цікавилася її успіхами у навчанні мати, ОСОБА_1 . ОСОБА_2 участі у шкільному житті своєї дитини не приймав, на батьківські збори класу не з`являвся. До школи не приводив та не забирав її додому після занять. Із класним керівником та вчителями щодо навчання доньки не спілкувався, оцінками не цікавився.

До матеріалів справи також долучено копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 10.06.2021 року, згідно з якою, ОСОБА_2 відмовляється від батьківських прав на свою неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майнових та матеріальних претензій до ОСОБА_3 в майбутньому мати не буде. У зв`язку з тим, що він не може бути присутнім у судовому засіданні, згідно зі ст. 169 ЦПК України, просить суд розглядати справу без його участі. З досягненням дитиною повноліття звертатись за аліментами на його утримання не буде.

Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району від 01.06.2022 року, згідно з протоколами засідання комісії з питань захисту прав дитини РА ЗМР по Олександрівському району від 02.02.2022 року №3, від 16.02.2022 року №4, орган опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/2867/17-ц від 06.05.2020 року.

Згідно з положенням пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, відповідно до Постанов Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був складений за відсутності батька дитини, тобто без врахування його пояснень, а посилання у висновку про повідомлення ОСОБА_2 органу опіки та піклування про те, що він не заперечує проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, не підтверджено відповідними доказами.

За таких обставин, суд не приймає до уваги в якості доказу обставини, викладені у висновку районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району.

Як вказував Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19), факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

ОСОБА_2 у період з квітня 2011 року по березень 2021 року аліменти сплачував, хоча і в менших розмірах, ніж передбачено у відповідному виконавчому документі та регулярно.

Отже позивачем не доведено факту того, що відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів та не брав участі в утриманні дитини.

Окрім цього, судом задовольнялось клопотання позивача про виклик свідків, явку яких позивач зобов`язалась забезпечити самостійно, водночас, в ході розгляду цивільної справи, свідки не допитувались, оскільки до суду не прибули.

ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав від неповнолітньої дочки лише у червні 2021 року, тобто коли ОСОБА_3 виповнилось 15 років. Станом на день розгляду справи будь-які відомості щодо того чи підтримує він зазначену заяву, чи ні у суду немає.

При цьому позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батько дитини умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у забезпеченні дитини або не її вихованні, не спілкується з донькою чи не зацікавлений у подальшому збереженні родинного зв?язку. Відомості про те, що батько не відвідує навчальний заклад, де навчається дитина, не свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов?язків.

З огляду на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд не знайшов достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже це не відповідає інтересам дитини, а з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, визначених у статті 164 Сімейного кодексу України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним, оскільки винної поведінки відповідача стосовно дитини в повній мірі доведено не було, тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34, .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 26, .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 02.02.2023 року.