Справа № 930/212/22
Провадження № 22-ц/801/70/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т.Є.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зубань Олександр Олександрович, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Войницької Т. Є. в м. Немирові Вінницької області, повний текст судового рішення виготовлено 11 жовтня 2022 року,

у цивільній справі № 930/212/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 у цивільній справі №140/2826/18 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1 050 грн на кожну щомісячно та на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 850 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2018 до досягнення дітьми повноліття.

Такий розмір аліментів на неповнолітніх дітей обґрунтовувався апеляційним судом, що ОСОБА_2 не працює, не має постійного доходу та доглядає хвору матір ОСОБА_6 , яка потребує постійного догляду.

Наразі Крижопільський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у мінімальному розмірі, що визначений законодавством (50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, у цьому випадку для дітей від 6 до 18 років).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття у 2021 році.

Однак, за цей час змінились обставини, які були враховані у рішенні Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 для визначення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, що були стягнуті з відповідача.

Так, у грудні 2021 року померла мати відповідача ОСОБА_6 , за якою він доглядав. А сам відповідач постійно їздить на роботу за кордон і має цілком пристойний дохід.

Враховуючи обставини щодо зміни сімейного і матеріального стану відповідача - платника аліментів у позивачки наявні об`єктивні підстави для звернення до суду із заявою про зміну способу стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей.

У зв`язку із тим, що відповідач не має постійного заробітку в Україні, позивачка вважає необхідним змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів з твердої грошової суми, яка раніше визначалась судом, на частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись з відповідача як аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.

Отже отримання аліментів у мінімальному розмірі не забезпечує позивачці належний необхідний рівень життя дітей, їх розвиток та охорону здоров`я.

Тому вона просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дітьми повноліття, визначивши такі аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений постановою Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 року у справі № 140/2826/18.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинено стягнення аліментів на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 року у справі № 140/2826/18.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зубань О. О., подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2022 року незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам, встановленим по справі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 192 СК України. При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які в силу ст. 192 СК України є підставами для зміни розміру аліментів. Зокрема, зазначив, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів щодо поліпшення матеріального стану платника аліментів, у зв`язку із чим можливе збільшення розміру їх сплати. Смерть матері відповідача не свідчить про те, що у нього покращилося матеріальне становище, крім того, з нерухомого майна відповідач має тільки стару маленьку хату, не має транспортного засобу. Крім того, закон покладає обов`язок по утриманню дітей на обох батьків, в той час, як позивачка намагається перекласти тягар по утриманню дітей на відповідача. Працевлаштування за кордоном та отримання відповідачем доходів не підтверджено жодними доказами, це є лише припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а лише на доказах. Витребувана судом інформація з Державної прикордонної служби України не є безпосереднім доказом, як щодо роботи за кордоном, так і не свідчить сама по собі про збільшення розміру доходів відповідача з часу присудження з нього аліментів в твердій грошовій сумі. Зауважив, що позивачка з дітьми знаходиться в Республіці Польща в Вроцлаві, отримала тимчасовий захист, отримує допомогу від держави Польща. Тому вважає, що матеріальне становище позивачки і дітей навпаки покращилося, а не погіршилося. Крім того, наскільки відповідачу відомо, вона отримує тут в Україні ще й соціальні виплати, не повідомивши відповідні органи про свій виїзд з дітьми за кордон. І вона, вимагаючи аліменти, зовсім не надає відповідачу спілкуватися з дітьми, ізолювавши їх від нього.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 30 листопада 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

У справі встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 у цивільній справі №140/2826/18 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 1 050 грн на кожну щомісячно та на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 850 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2018 до досягнення дітьми повноліття.

На виконання зазначеної постанови Вінницького апеляційного суду, 02.11.2021 державним виконавцем Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального упрапвління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Херсуном М. М. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №140/2826/18, виданого Немирівським районним судом Вінницької області.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття у 2021 році.

За повідомленням територіального сервісного центру №0541, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за громадянином ОСОБА_2 , транспортні засоби не зареєстровано.

Відповідно до інформації, наданої центром переробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з бази даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом 2020-2021 років неодноразово перетинав державний кордон України в пунктах пропуску на кордоні з Польщею та двічі на кордоні з Угорщиною.

Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить актовий запис про смерть №558 від 29.11.2021, зареєстрований реєстратором Крижопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримує аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 050 грн, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 850 грн щомісячно, що нижче мінімального гарантованого законом розміру та призводить до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, на даний час змінилися обставини, які були враховані у постанові Вінницького апеляційного суду від 29.03.2019 для визначення розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Мати відповідача ОСОБА_6 , за якою доглядав відповідач, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , старша донька відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку також стягувалися аліменти відповідно до вказаної постанови, досягла повноліття.

За встановлених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається на обох батьків, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) відповідача в розмірі однієї третьої її частини щомісяця на утримання дітей, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України в системному взаємозв`язку зі статтею 181 СК України зміна розміру аліментів може полягати і у зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Доводи скаржника про необґрунтоване збільшення розміру стягуваних аліментів є безпідставними з огляду на таке.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частини третьої статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд також відкидає посилання відповідача на те, що його працевлаштування за кордоном та отримання ним доходів не підтверджено жодними доказами та витребувана судом інформація з Державної прикордонної служби України не є безпосереднім доказом, як щодо роботи за кордоном, так і не свідчить сама по собі про збільшення розміру доходів відповідача з часу присудження з нього аліментів в твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу.

Посилання скаржника на неможливість сплати ним розміру аліментів у визначеній судом частці також є не обґрунтованими та документально не підтверджені.

Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано.

Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 050 грн, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 850 грн щомісячно, що стягуються за рішенням суду, є нижче мінімального гарантованого законом розміру та призводить до порушення прав дітей відповідного віку на належне матеріальне забезпечення.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде розмір аліментів у 1/3 частці заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зубань Олександр Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська