Справа № 214/220/23
2/214/2317/23
У Х В А Л А

Іменем України

про направлення справи за підсудністю

17 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С.І., дослідивши матеріали позовної заяви № 214/220/23

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

поданої представником позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» (вул. Гетьмана Вадима, буд. 1, прим. 1028/3 м. Київ),

про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лівицький О.М. звернувся до суду 12.01.2023 з позовною заявою, в якій, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати наявність/відсутність права позивача бути учасником у кредитному договорі №7772985 від 21.07.2021, укладеному між ТОВ «ФК«АРАГОН» та ОСОБА_1 , визнати недійсним кредитний договір №7772985 від 21.07.2021, укладений між ТОВ «ФК«АРАГОН» та ОСОБА_1 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 справа розподілена судді Сіденку С.І. та передана канцелярією 16.01.2023.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона не підсудна Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено право на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Так, відповідно до статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що 21.07.2021 ОСОБА_1 стало відомо, що невстановлена особа 21.07.2021 зняла грошові кошти з картки банку «ОТР», чим спричинила йому матеріального збитку. Крім того, 21.07.2021 ОСОБА_1 стало відомо, що сторонні особи незаконним шляхом заволоділи його даними шляхом злому додатку на його мобільному телефоні «Дія», оформили на його ім`я кредит у невідомих йому фінансових установах. Про кримінальне правопорушення позивачем повідомлено до правоохоронних органів. На телефон позивача стали приходити повідомлення про те, що він нібито заборгував кредит у банківській установі, після чого з реєстру кредитних історій він дізнався про укладений від його імені кредитний договір №7772985 від 21.07.2021, укладений у м. Києві між ним та ТОВ «ФК«АРАГОН». Представник позивача зазначає, що позивач з відповідачем кредитних договорі не укладав, коштів не отримував, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду.

В обґрунтування підстав подачі позову до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за місцем проживання позивача, представник послався на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Проте, суд зазначає, що доводи представника позивача з цього приводу є хибними, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Законом визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011, справа №1-26/2011, вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ураховуючи викладене, суд вважає посилання представника позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» безпідставним, оскільки у позовній заяві зазначено про те, що позивач ніколи не звертався до зазначеної фінансової установи та ніколи не укладав кредитного договору з відповідачем для отримання коштів у борг, не отримував від відповідача коштів, а відтак позивач не є споживачем, тобто спір виник не на захист його прав як споживача, а тому позивачеві слід звертатися до суду за загальними правилами підсудності.

Таким чином, суд вважає помилковим посилання представника позивача на підсудність вказаної справи Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки в даному випадку позов повинен бути пред`явлений відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто до суду за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи).

Відповідно до ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За наведених обставин, враховуючи, що юридична адреса відповідача ТОВ «ФК«АРАГОН» зареєстрована по вул. Гетьмана Вадима, буд. 1, прим. 1028/3 м. Київ, що відноситься до територіальної підсудності Солом`янського районного суду міста Києва, тому суд приходить до висновку про непідсудність даної позовної заяви Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України вона підлягає передачі на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

Окремо звертаю увагу на неприпустимості спорів про підсудність між судами та обов`язковості прийняття справи до провадження судом, якому вона надіслана (передана) в порядку ст. 31 ЦПК України, що регламентовано ст. 32 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 352-353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» про визнання недійсним кредитного договору, передати на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва (вул. Максима Кривоноса, буд. 25, м. Київ, 03037).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання та підписання суддею.

Суддя Сіденко С.І.