Провадження № 2-з/742/1/23
Єдиний унікальний № 742/56/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Прилуцького міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та стягнення аліментів.

Також представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити відповідачу ОСОБА_3 чинити перешкоди у вільному спілкуванні матері ОСОБА_1 з її малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В інтересах збереження здоров`я малолітньої дитини та її права на грудне вигодовування забезпечити до закінчення розгляду справи по суті повернення дитини в становище, що було до переміщення дитини, а саме: здійснити захід і забезпечення позову шляхом відібрання у відповідача ОСОБА_3 малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути малолітню дитину за адресою її постійного місця проживання з мамою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - на час розгляду справи судом.

Дану заяву аргументує тим, що під час її перебування в шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Життя у подружжя не склалось, і фактично після народження дочки вони прийняли рішення розлучитись і стали проживати окремо.

Після фактичного припинення сумісного проживання відповідач забрав свої речі і виїхав з помешкання, де проживала позивач з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою від попереднього шлюбу.

Відповідач під приводом побачення зі своєю дочкою 13 грудня 2022 року прийшов додому до позивача. В цей час старша дочка захворіла і позивач попросила відповідача побути з дочкою ОСОБА_5 , щоб вийти в аптеку по ліки.

Повернувшись через 10 хвилин додому, вона виявила, що відповідач без її відома забрав дочку ОСОБА_5 та вивіз її з дому.

Шляхом розшуку дочки ОСОБА_5 та повідомленням про її зникнення до поліції, було встановлено, що відповідач вивіз дитину в будинок його матері у м.Прилуки та відмовляється повернути дитину позивачу.

На даний час в неї є всі підстави вважати, що без застосування заходів забезпечення позову, можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача за захистом яких вона звернулась.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України вказана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявників від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У даній справі, між сторонами виник спір у сімейних правовідносинах щодо місця проживання спільної дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дочки сторін саме з нею як з матір`ю дитини.

За змістом частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

З позовної заяви вбачається, що місце проживання дитини сторін зі слів матері знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за однією адресою з матір`ю.

Тобто, забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб матиме наслідком встановлення судовим рішенням місця проживання дочки сторін саме з матір`ю, яка (на відміну від батька) має право користування житлом за вказаною адресою.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 355/1598/19 (провадження № 61-13566св20) зазначено, що: «статтею 163 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Тому суд дійшов висновку, що зміст позовних вимог та вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними, а вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті, не допускається».

Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року (справа № 742/2502/21,провадження № 61-17126св21).

Відповідно до ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про покладення на відповідача обов`язку з повернення дитини за місцем її проживання слід відмовити на підставі частини десятої статті 150 ЦПК України, оскільки обраний заявником вид забезпечення позову є тотожним задоволенню позовних вимог без вирішення спору по суті.

Крім того, слід зазначити, що інші доводи викладені в заяві про забезпечення позову не містить жодних відомостей, а матеріали справи жодних доказів, про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому в задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Керуючись ст.149-153, 259-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО