Справа № 185/6431/22
Провадження № 2/185/253/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 січня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
В С Т А Н О В И В
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позов мотивовано тим, що з дитинства вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , яка надавалась її матері Павлоградським механічним заводом.
В 1984 році ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який після укладення шлюбу зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі. В 1993 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 удвох здійснили приватизацію цієї квартири, отримали свідоцтво про право власності на це житло. В 1994 році вони припинили свої сімейні стосунки, їх шлюб було розірвано, після чого колишнє подружжя добровільно поділили спільне майно. Відповідач відмовився на користь ОСОБА_3 від свого майна, 05.11.1994 року склав довіреність та 10.11.1994 року написав розписку про відсутність своїх майнових претензій.
24.11.1994 року відповідач знявся з реєстраційного обліку місця свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 та покинув же житло. Однак він не здійснив заходів щодо нотаріального посвідчення документів щодо передачі ОСОБА_3 свого майна.
В 1996 році остання померла. Після смерті матері позивач і надалі проживала у вказаній квартирі, за власний рахунок утримувала це майно. Рішенням виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 825 від 26.09.1996 року лицьовий рахунок на вказану квартиру було переоформлено на позивача. З.2006 року у вказаній квартирі зареєстрований та проживає неповнолітній син позивача ОСОБА_4 .
Позивач, як єдина спадкоємиця майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , фактично прийняла спадщину після смерті матері, 22.12.2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач зазначила, що вона більше ніж 25 років на законних підставах безперервно та відкрито володіє нерухомим майном, а відповідач їм не цікавився, не здійснював заходів щодо його утримання, що свідчить про втрату інтересу останнього до цього майна.
За цих обставин просить суд визнати за нею право власності на за набувальною давністю на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Павлоградським механічним заводом 08.07.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08.07.1993 року № 257, зареєстрованого Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.03.1993 року за реєстраційним номером 7-29.
Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від її представника до суду надійшла заява, в якій останній просив суд розглянути справу за його відсутності, просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав.
Суд, враховуючи вказані обставини, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані письмові докази, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 весь час була зареєстрована, проживала та проживає на даний час в квартирі АДРЕСА_1 . Разом із нею у цій квартирі зареєстрований і проживає її неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , з позначкою шлюб розірваний а/з 694-1994, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 .
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Павлоградським механічним заводом 08.07.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08.07.1993 року № 257, зареєстрованим Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.03.1993 року за реєстровим номером 7-29 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало на праві спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по Ѕ частці.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 12.12.1994 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 12.12.1994 року зроблено запис за № 694.
За інформацією, яка міститься в довідці, виданій 01.03.2001 року ЖЕУ № 7 Управлінням комунального господарства м. Павлограда, ОСОБА_2 був прописаний в квартирі АДРЕСА_1 з 20.12.1990 року по 24.11.1994 року.
В довіреності від 05.11.1994 року та розписці від 10.11.1994 року зазначено, що ОСОБА_2 відмовляється від свого майна на користь ОСОБА_3 і претензій майнового або будь-якого іншого характеру до останньої не має.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За випискою із лицьового рахунку по квартирі АДРЕСА_2 рішенням виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 825 від 26.09.1996 року лицьовий рахунок на вказану квартиру було переоформлено на позивачку ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про право про право на спадщину за законом, виданим 22.12.2020 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. у спадковій справі № 87/2020, зареєстрованим в реєстрі за № 920, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238303005 від 22.12.2020 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власносності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265066841 від 08.07.2021 року, за позивачкою ОСОБА_1 зареєстроване право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3
15.12.2020 року Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» було складено технічний паспорт на вказану квартиру.
Відповідно до акту про проживання, складеного головою правління ОСББ «Балашовська 8» 22.03.2021 року № 1 ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 за цією адресою не проживав. Всі комунальні платежі сплачує позивачка
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Частина 2 статті ст. 344 ЦК України передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Частина 4 цієї ст. 344 ЦК України встановлює, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до п. 9 постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власноті за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою володіння при набутті права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуте право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 76, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: кв. АДРЕСА_3 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , РНОКПП: дані невідомі, останнє відоме місце реєстрації та проживання: кв. АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Павлоградським механічним заводом 08.07.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08.07.1993 року № 257, зареєстрованого Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.03.1993 року за реєстровим номером 7-29, за набувальною давністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: дані невідомі, останнє відоме місце реєстрації та проживання: кв. АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: кв. АДРЕСА_3 , понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 1044, 86 грн. (одна тисяча сорок чотири грн. 86 коп).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Суддя: В. О. Головін