ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

секретар судового засідання - Драгомерецька А. О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради

третя особа, що не заявляює самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилаєв Станіслав Петрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилаєв Станіслав Петрович, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, враховуючи уточнену позовну заяву, до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилаєв Станіслав Петрович, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності належить житловий будинок А-І з 5-ти кімнат житловою площею 45,7 кв.м., загальна - 67,2 кв. м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, та земельна ділянка площею 430 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка. Позивач прийняв спадщину після смерті матері шляхом проживання з нею за однією адресою. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П., однак 22 червня 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок спадкодавець за життя не зареєструвала на своє ім"я. Вказаний будинок побудував в 1959 році батько позивача ОСОБА_3 , який помер у 1989 році. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина (мати позивача) ОСОБА_2 , але право власності за життя не оформила.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, яким визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності належить житловий будинок А-І з 4 кімнат житловою площею 45,8 кв. м., загальна - 73,1 кв. м., літня кухня Б, навіс б, сараї Д. Е, Ж, вхід в погріб В, вбиральня Г зі спорудами № 1-7, та земельна ділянка площею 430 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася у червні 1996 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що при підготовці позовної заяви, а саме характеристик житлового будинку, наведені у позовній заяві, не відповідають відомостям Технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 10.12.2021 року, а тому в апеляційній скарзі наводяться технічні характеристики нерухомого майна відповідно до Технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 10.12.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу територіальна громада в особі Дніпровської міської ради зазначає, що вказані позивачем вимоги в апеляційній скарзі не обґрунтовані, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , матір"ю - ОСОБА_2 . (а.с. 9).

Згідно рішення №08/26 від 10.01.1990 року Ленінської районної ради народних депутатів затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку А-І, що складається з 5-ти кімнат, житловою площею 45,7 кв.м., загальна - 67,6 кв. м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , та закріплено земельну ділянку, площею 430 кв. м. (а.с. 12).

Згідно Протоколу № 01 від 10.01.1991 року засідання виконавчого комітету Ленінського району Ради народних депутатів вирішено прийняти в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_1 . (а.с. 13-15).

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 17 травня 2021 року № 5594 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 квітня 1991 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства, згідно рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 08/26 від 10 січня 1991 року, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДМР 01 квітня 1991 року (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 10).

Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07 травня 2021 року № 14/5-6705 ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 січня 1982 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18 січня 1990 року по день видачі даної довідки. (а.с. 20).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. від 22 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано правовстановлюючі документи на спадкове майно. (а.с. 22).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлено вимогу про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та факту прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК України, в редакції 1063 року).

Статтею 527 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 529 ЦК України, в редакції 1963 року, визначені перша та друга черги спадкоємців за законом, відповідно до змісту яких при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі статтею 548 ЦК України, в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК України, в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 550 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Згідно зі статтею 553 ЦК України, в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець,який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України, в редакції 1963 року, у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК України, в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір та оцінивши надані докази, суд першої не врахував того, що на момент смерті батька позивача - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також матері позивача - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносини щодо прийняття спадщини або відмова від неї були врегульовані ЦК УкраїниР в редакції 1963 року, з подальшими змінами.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С. П. про відмову у вчиненні нотаріальних дій, після звернення ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , заведена спадкова справа 39/2018. Згідно листа Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 15661 від 23 жовтня 2018 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , належить гр. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.1991 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 08/26 від 10.01.1991 року, зареєстрованого Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації та записаного в ресстрову книгу № 542 за реєстровим № 82. ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадшину, оскільки була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті, але не оформила своїх спакових

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 успадкувала за законом належне її чоловікові майно, колегія суддів вважає, що право на спадщину за законом, відповідно до ЦК України, в редакції 1963 року, у позивача виникло після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на житловий будинок А-І, що складається з 5-ти кімнат, житловою площею 45,7 кв.м., загальною - 67,6 кв. м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 430 кв. м.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 червня 2020 року, у справі № 752/749/14-ц зазначено, що у разі прийняття спадщини після смерті у порядку та у строк, визначений статтею 549 ЦК України, в редакції 1963 року, відповідно до положення статті 548 ЦК прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, прийнявши спадщину позивач набуває право власності на спірне майно з моменту смерті спадкодавця. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , права приватної власності на житловий будинок А-І, що складається з 5-ти кімнат, житловою площею 45,7 кв.м., загальна - 67,6 кв. м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, колегія суддів не бере до уваги вимоги, зазначені в апеляційній скарзі щодо того, що характеристики житлового будинку, наведені у позовній заяві, не відповідають відомостям Технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 10.12.2021 року, оскільки в даній справі встановлюється право власності за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2464, 37 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилаєв Станіслав Петрович, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на житловий будинок А-І, що складається з 5-ти кімнат, житловою площею 45,7 кв.м., загальна - 67,6 кв. м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з територіальної громади в особі Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 464, 37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 січня 2023 року.

Головуючй: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко