Провадження № 22-ц/801/38/2023
№ 22-ц/801/39/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 рокуСправа № 127/18042/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Якименко М. М.,

за участю секретарів судового засідання - Ковальчук О. А., Литвина С. С., Луцишина О. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/18042/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О., повний текст якого складено 12 вересня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року, ухвалене у тому ж складі суду, повний текст якого складено 19 вересня 2022 року, та ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, ухвалене у тому ж складі суду, повний текст якого складено 12 вересня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» (далі - ТОВ «Юрсервіс», відповідач 3) про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що відповідач 1 поширив стосовно неї недостовірну інформацію в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_39, яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 у вільному доступі під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_29 », за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 /.

ІНФОРМАЦІЯ_1 цю публікацію було розміщено в мережі Інтернет на інших інтернет-порталах, засновниками яких є відповідачі 1, 2, за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_30.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач 3 поширив стосовно неї недостовірну інформацію в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була опублікована за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 , під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_29».

Зазначає, що указані публікації було розміщено загалом на 69 сайтах, а також поширено у мережі Фейсбук за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 .

У спірних публікаціях зазначено її прізвище та ім`я, її особисті приватні фото та близьких.

Зазначає, що інформація, яка міститься в наведеній статті, не відповідає дійсності та містить фактичні твердження про події та явища, яких не існувало. Розповсюджена інформація поширена на сайтах у загальнодоступній мережі Інтернет є недостовірною, містить негативну інформацію про неї та про її професійну діяльність, що принижує її честь і гідність, псує ділову репутацію, формує щодо неї негативну соціальну оцінку та порушує особисті немайнові права.

Посилаючись на те, що відповідачі поширили недостовірну інформацію, ОСОБА_1 просила суд:

-визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права інформацію:

опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_10 / з назвою публікації « ІНФОРМАЦІЯ_29», наступного змісту:

«Арбитражная управляющая ОСОБА_1, которая находится на поводке у спиртовой мафии, начала распродажу движимого имущества предприятия».

«В Хозяйственном суде Винницкой области слушается дело о банкротстве №10/47-08, которое находится уже на стадии процедуры распоряжения имуществом должника. Если говорить простыми словами, на что изначально и были обращены действия рейдеров - « Finita la commedia » («комедия окончена»). Сопровождает в последний путь государственное предприятие арбитражный управляющий ОСОБА_1, которая в связке со своим мужем занимается распродажей имущества целого ряда банкротов. Неудивительно, что ряд неоднозначных решений по делам о банкротстве были приняты одним и тем же судьей Хозяйственного суда Винницкой области - ОСОБА_15».

«В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода-банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг».

«ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_15 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных «решений» - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны»;

опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_4 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 з назвою публікації: « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия « Тростянецкий спиртовый завод »…

«

ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе». «Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты »;

- зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішенням суду опублікувати на сайтах: ІНФОРМАЦІЯ_31 спростування недостовірної інформації такого змісту:

«Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», « ІНФОРМАЦІЯ_29» містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

«У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражна керуюча ОСОБА_1 здійснює чи здійснювала розпродаж майна підприємства - боржника ДП «Тростянецький спиртовий завод».

У публікації зазначено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражна керуюча ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснюють продаж (розпродаж) майна цілого ряду боржників.

Неправдивою та недостовірною є інформація, що арбітражній керуючій ОСОБА_1 відомі факти розкрадання майна спиртозаводу та умисного введення його у боргові зобов`язання.

Неправдивою та недостовірною є інформація про наявність у ОСОБА_1 обов`язку ініціювати розслідування стосовно менеджменту заводу чи контрагентів ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Недостовірною є інформація про вчинення арбітражною керуючою ОСОБА_1 будь-яких незаконних дій при виконанні повноважень розпорядника майна ДП «Тростянецький спиртовий завод»;

-зобов`язати ТОВ «Юрсервіс» на наступний день після набрання чинності рішенням суду опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_33 спростування недостовірної інформації такого змісту:

«Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29» містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

«У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що метою ОСОБА_1 , арбітражної керуючої із Вінниці, є руйнування державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод». У публікації вказано недостовірні та неправдиві відомості про участь ОСОБА_1 у багаточисленних фінансових махінаціях та про розкішний спосіб життя».

-зобов`язати ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 /;

-зобов`язати ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_32;

-зобов`язати ТОВ «Юрсервіс» на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17

-стягнути солідарно з відповідачів 150 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, опубліковану:

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайтах за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_34, з назвою публікацій « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

« Арбитражная управляющая ОСОБА_1 , которая находится на поводке у спиртовой мафии, начала распродажу движимого имущества предприятия».

« Сопровождает в последний путь государственное предприятие арбитражный управляющий ОСОБА_1, которая в связке со своим мужем занимается распродажей имущества целого ряда банкротов »;

ІНФОРМАЦІЯ_4 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 / з назвою публікації « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

« Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты ».

Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті ІНФОРМАЦІЯ_39 спростування недостовірної інформації такого змісту:

"Спростування.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 здійснює чи здійснювала розпродаж майна підприємства - боржника ДП «Тростянецький спиртовий завод».

У публікації зазначено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснюють продаж (розпродаж) майна цілого ряду боржників.

Недостовірною є інформація про вчинення арбітражним керуючим ОСОБА_1 будь-яких незаконних дій при виконанні повноважень розпорядника майна ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті https://persona.top/ спростування недостовірної інформації такого змісту:

"Спростування.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 здійснює чи здійснювала розпродаж майна підприємства - боржника ДП «Тростянецький спиртовий завод».

У публікації зазначено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснюють продаж (розпродаж) майна цілого ряду боржників.

Недостовірною є інформація про вчинення арбітражним керуючим ОСОБА_1 будь-яких незаконних дій при виконанні повноважень розпорядника майна ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті ІНФОРМАЦІЯ_33 спростування недостовірної інформації наступного змісту:

"Спростування.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

У публікації вказано недостовірні та неправдиві відомості про участь ОСОБА_1 у багаточисленних фінансових махінаціях».

Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_32.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 по 2 198,07 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

під час судового розгляду доведено факт вчинення відповідачами правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка є недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачці повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Відповідачами не спростовано того факту, що оспорювана інформація, опублікована саме відповідачами, і що ця інформація стосується саме позивачки, вона є доступною для невизначеного кола осіб, недостовірною (оскільки не підтверджена будь-якими доказами) та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню;

суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо);

суд погодився із тим, що спростування недостовірної інформації повинно бути оприлюднено відповідачами у такий же спосіб, яким поширено вказану інформацію, тобто шляхом спростування недостовірної інформації на сайтах яких вона була опублікована;

вимоги про стягнення моральної шкоди суд задовольнив частково, визначивши кожному з відповідачів розмір її відшкодування;

частина поширеної стосовно позивачки інформації відповідачами є оціночними судженнями.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 по 600,00 грн витрат за отримання письмових доказів та по 9 083,38 грн витрат на професійну правничу допомогу з кожного. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Стягуючи з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 133, 137 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2022 року ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Сало Т. Б., судді: Ковальчук О. В., Якименко М. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року задоволено заяву судді Сала Т. Б. про самовідвід у цій справі та передано справу на повторний розподіл в частині заміни відведеного судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Ковальчук О. В., Якименко М. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року для розгляду цієї справи замінено суддю Ковальчука О. В. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Якименко М. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду на 10 листопада 2022 року о 09:00 год з повідомленням сторін.

10 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 24 листопада 2022 року о 09:00 год.

24 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 08 грудня 2022 року о 09:00 год.

08 грудня 2022 року розгляд справи відкладено на 22 грудня 2022 року о 08:45 год.

22 грудня 2022 року оголошена перерва до 14 год 27 грудня 2022 року.

27 грудня 2022 року оголошена перерва до 10 год 09 січня 2023 року.

Аргументи учасників справи

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення та додаткове рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Указує, що поширена стосовно позивачки інформація була випадково розміщена адміністраторами на інтернет-порталах та одразу ж видалена після її розміщення, тому особисті немайнові права ОСОБА_1 не порушені.

Вважає, що предмет спору відсутній, тому вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Указує, що під час ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції задоволено заяву позивачки про розподіл судових витрат, які подані до суду без належних доказів та належного оформлення, передбаченого нормами ст. 137 ЦПК України.

Зазначає, що оскільки рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а додаткове рішення є похідним від нього, тому додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та не надав належної правової оцінки тому, що поширена стосовно неї інформація на сайтах є твердженнями про факти, а не оціночними судженнями.

Відповідачами не перевірено правдивість поширеної ними інформації та не надано доказів на підтвердження її достовірності.

Крім цього указує, що суд першої інстанції безпідставно визначив розмір моральної шкоди для кожного з відповідачів та не мотивував рішення у цій частині.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, задовольнити її апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_39 та інших інтернет-порталах була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_29 », яка розміщена за гіперпосиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_10 (далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора).

У вказаній статті дослівно (текстом оригіналу) зазначається:

«Арбитражная управляющая ОСОБА_1, которая находится на поводке у спиртовой мафии, начала распродажу движимого имущества предприятия».

«В Хозяйственном суде Винницкой области слушается дело о банкротстве №10/47-08, которое находится уже на стадии процедуры распоряжения имуществом должника. Если говорить простыми словами, на что изначально и были обращены действия рейдеров - « Finita la commedia » («комедия окончена»). Сопровождает в последний путь государственное предприятие арбитражный управляющий ОСОБА_1, которая в связке со своим мужем занимается распродажей имущества целого ряда банкротов. Неудивительно, что ряд неоднозначных решений по делам о банкротстве были приняты одним и тем же судьей Хозяйственного суда Винницкой области - ОСОБА_15».

«В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода-банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг».

«Здесь стоит отметить, что ранее областная прокуратура уже заявляла о том, что ОСОБА_1 может быть причастна к разворовыванию средств с государственного предприятия».

«ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_15 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных «решений» - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны» (а. с. 28-83, 85-118 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_5 була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_29», яка розміщена за ІНФОРМАЦІЯ_17 (далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора).

У цій статті дослівно (текстом оригіналу) зазначається:

« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия « Тростянецкий спиртовый завод »…

« ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе».

«Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты» (а.с.119-129, том 1).

Відповідно до свідоцтва № 4 від 01 лютого 2013 року, виданого на підставі наказу Міністерства юстиції України № 175/5 від 25 січня 2013 року, ОСОБА_1 здійснює діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а.с.25, том 1).

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21 березня 2008 року порушено провадження у справі № 10/47-08 про визнання Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» банкрутом (а.с.152-153, том 1).

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09 квітня 2009 року (справа № 10/47-08) ОСОБА_1 призначено розпорядником майна Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» (а.с.157-159, том 1).

З Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності слідує, що засновниками сайту http:persona.top є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.84, том 1).

Згідно з довідкою Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення від 10 серпня 2020 року № 192/2020-Д за результатами дослідження інформаційного наповнення вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_35 встановлено, що ОСОБА_3 має відношення до створення та є власником останнього (а.с.132-138, том 1).

Згідно з довідкою Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення від 10 серпня 2020 року № 193/2020-Д за результатами дослідження інформаційного наповнення вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_36 встановлено, що ОСОБА_2 має відношення до створення та є власником останнього (а.с.140-147, том 1).

З інформації про власника вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_6 слідує, що ТОВ «Юрсервіс» є власником останнього (а.с.148-151, том 1).

З відповіді Вінницької обласної прокуратури, на запит № 01-20/525 від 10 серпня 2021 року з приводу надання інформації про стан кримінального провадження за фактом розкрадання обладнання ДП «Тростянецький спиртовий завод» слідує, що ОСОБА_1 не є заявником, потерпілим чи іншим учасником указаного кримінального провадження. Рішення стосовно неї як арбітражного керуючого ДП «Тростянецький спиртовий завод» не приймалося, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялося (а.с.15, том 3).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Відповідно до частини першої статті другої ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті п`ятої ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Колегія суддів наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту:

«при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

З огляду на викладене, судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.»

Як на підставу порушених особистих немайнових прав ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі 1, 2 поширили інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайтах за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_10 з назвою публікації « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

«Арбитражная управляющая ОСОБА_1, которая находится на поводке у спиртовой мафии, начала распродажу движимого имущества предприятия».

«В Хозяйственном суде Винницкой области слушается дело о банкротстве №10/47-08, которое находится уже на стадии процедуры распоряжения имуществом должника. Если говорить простыми словами, на что изначально и были обращены действия рейдеров - « Finita la commedia » («комедия окончена»). Сопровождает в последний путь государственное предприятие арбитражный управляющий ОСОБА_1, которая в связке со своим мужем занимается распродажей имущества целого ряда банкротов. Неудивительно, что ряд неоднозначных решений по делам о банкротстве были приняты одним и тем же судьей Хозяйственного суда Винницкой области - ОСОБА_15».

«В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода- банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг».

«ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_15 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных «решений» - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны».

Відповідач 3 поширив опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_4 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 з назвою публікації: « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия «

Тростянецкий спиртовый завод». «ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе». «Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки , яхты».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що поширена відповідачами вищевказана інформація містила дані про вчинення позивачкою ряду протиправних дій, які містять ознаки злочинів та заслуговують на осуд, отже, є негативною, яка містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що:

«презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (рішення у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року, п. 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді.

Зокрема цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року). Разом із тим ця вимога стосується і висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (рішення у справах «Аллен де Рібемон проти Франції», п. 41; «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року п.п. 41-43; «Бутвевічюс проти Литви» від 26 березня 2002 року, п. 49)».

У рішенні Європейського суду з прав людини «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року зазначено, що:

«частина друга статті 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (рішення у справі «Турьєв проти Росії» від 11 жовтня 2016 року, п. 19)».

Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року, п.п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27 лютого 2007 року, п.п. 88-89).

Аналогічне визначення презумпції невинуватості наведено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шагін проти України» від 10 грудня 2009 року, у якому наголошено на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною у вчиненні того чи іншого злочину (рішення у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року, п. 41).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи слідує, що відносно ОСОБА_1 відсутні відомості про вчинення нею злочинів, притягнення її до кримінальної відповідальності чи повідомлення про підозру, які внесені в ЄРДР, не знятої чи не погашеної судимості вона також не має, що підтверджується листом Вінницької обласної прокуратури від 17 серпня 2021 року №08/2-1152-19 (Т. 3 а.с.15).

Спірну інформацію можливо перевірити на відповідність її дійсності, проте відповідачі такого не зробили, опублікувавши фактичні твердження, які не відповідають дійсності.

Оскільки відсутні будь-які кримінальні провадження чи обвинувальний вирок щодо позивачки, то поширена відповідачами недостовірна інформація порушує немайнові права ОСОБА_1 , передбачені ч. 4 ст. 296 ЦК України.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, зокрема:

"В "теме" и "схеме" ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода- банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг";

"ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в "своем" Хозяйственном суде постановление ОСОБА_15 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных "решений" - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны";

« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия « Тростянецкий спиртовый завод… ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе »,

суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поширена інформація стосовно ОСОБА_1 є оціночними судженнями авторів, їх суб`єктивними думками і не порушує немайнові права позивачки.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 вказано, що:

«за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом».

Колегія суддів звертає увагу на те, що поширена відповідачами інформація виходить за межі прийнятної для публічної особи критики і не є оціночними судженнями автора, а є констатацією фактів про порушення позивачем законодавства, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

Враховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі особи, а також презумпцію невинуватості, колегія суддів дійшла висновку про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, вищевказану інформацію стосовно ОСОБА_1 , оскільки зазначена інформація містить фактичні твердження про вчинення останньою протиправних дій.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання інформації недостовірною і такою, що порушує її особисті немайнові права, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що їй завдано моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив суму її відшкодування з кожного відповідача окремо.

На переконання колегії суддів такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

У рішенні суду першої інстанції не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів залежно від їх ступеню вини, що суперечить ч. 2 ст. 1190 ЦК України.

Ба більше, місцевий суд не врахував, що позивач просив солідарно стягнути моральну шкоду та не заявляв вимоги про стягнення моральної шкоди з кожного відповідача окремо.

Визначаючи розмір моральної шкоди для кожного з відповідачів, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Установлено, що позивачка обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди наступним. Указує, що неправомірними діями відповідачів спричинено їй моральну шкоду, оскільки вона зазнала певних страждань через поширення недостовірної інформації щодо неї, нервувала, внаслідок чого перебувала на амбулаторному лікуванні.

Інших доводів позовна заява не містить. Доказів на спричинення моральної шкоди відповідачами, яку можливо оцінити у розмірі 150 000 грн позивач не надала.

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачів слід стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 90 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи зміст та обсяги поширеної інформації, характер страждань позивачки, розмір моральної шкоди у сумі 90 000 грн відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що права позивачки не порушено, оскільки спірні статті мали статус проєктів, розміщені адміністратором на сайтах помилково та були видалені менш ніж за хвилину після їх розміщення, не заслуговують на увагу.

Адміністратор, є працівником власника сайту, а тому останній має нести відповідальність за дії працівника.

Публікації з посиланням на інформаційні ресурси відповідачів у подальшому було розміщено на 69 сайтах та у соціальній мережі Facebook.

Також установлено, що 05 липня 2022 року з електронної адреси: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_23 ) на електронну адресу позивачки: (ІНФОРМАЦІЯ_24 ) було надіслано повідомлення зі змістом: «Новые материалы о вас».

Крім цього, на час розгляду справи вищевказані матеріали розміщені у мережі Інтернет на сайтах відповідачів.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про помилкове розміщення інформації з подальшим видаленням не відповідають дослідженим у суді доказам.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування у цій частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо оскарження додаткового рішення

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

30 червня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кучерявою І. А. укладено договір про надання правової допомоги.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції вартість правової (правничої) допомоги адвоката складає 20 000 грн.

Згідно з п. 4.4. договору у разі задоволення позову судом першої інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження виконання умов договору представником позивача надано суду копії актів про надання правової (правничої) допомоги від 12 серпня 2020 року, від 28 грудня 2021 року, від 31 серпня 2022 року, згідно з якими загальна вартість витрат на правничу допомогу (виконавець - адвокат Кучерява І.П.) складає 30 000,00 грн.

Крім цього, представник позивача надала копію платіжного доручення №123 від 14 червня 2020 року, копії квитанцій до прибуткового касового ордера №28/12 від 28 грудня 2021 року, №31/08 від 31 серпня 2022 року, за якими позивачка сплатила адвокату 30 000,00 грн витрат за правничу допомогу.

Згідно з квитанціями №0.0..1, №0.0..1 від 28 липня 2020 року ОСОБА_1 сплатила виконавцю 1800,00 грн за довідки з відомостями про власників веб-сайтів.

Отже, судові витрати позивачки складають 31 800 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник ОСОБА_3 та ТОВ «Юрсервіс» заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Клопотання мотивоване тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи. У клопотанні просив суд зменшити судові витрати до 8 000 грн.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що:

«витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковому рішення суд першої інстанції зменшив витрати на правничу допомогу лише у зв`язку із частковим задоволенням позову.

Оскільки апеляційним судом ухвалене рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то додаткове рішення слід змінити з огляду на таке.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов таких висновків:

«втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

Представник ОСОБА_3 та ТОВ «Юрсервіс» не надав доказів на підтвердження невідповідності судових витрат фактично наданим послугам, а викладенні у клопотанні доводи не дають підстав для зменшення таких витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також не спростовують реальності та співмірності судових витрат, понесених позивачкою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати позивачки на професійну правничу допомогу та витребування доказів на суму 31 800 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Отже, з відповідачів на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 31 800 грн по 10 600 грн з кожного.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом указаних норм права, у разі часткового задоволення позову усі судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено 8135,6 грн та 2313 грн за подання апеляційної скарги, всього: 10 448,6 грн.

Отже, з відповідачів на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 10 448,6 грн, тобто по 3482, 87 грн з кожного відповідача (10 448,6 ? 3).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вимог про стягнення моральної шкоди та судового збору скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_10 з назвою публікації « ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту (мовою оригіналу):

"В "теме" и "схеме" ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода-банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг";

"ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в "своем" Хозяйственном суде постановление ОСОБА_15 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных "решений" - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны";

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_13 (мовою оригіналу):

« ІНФОРМАЦІЯ_29», такого змісту:

« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия « Тростянецкий спиртовый завод… ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе ».

Зобов`язати ОСОБА_2 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_25 спростування недостовірної інформації такого змісту:

"СПРОСТУВАННЯ.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

«неправдивою та недостовірною є інформація, що арбітражному керуючому ОСОБА_1 відомі факти розкрадання майна спиртового заводу та умисного введення його у боргові зобов`язання»;

«неправдивою та недостовірною є інформація про наявність у ОСОБА_1 обов`язку ініціювати розслідування стосовно менеджменту заводу чи контрагентів ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Зобов`язати ОСОБА_3 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_37 спростування недостовірної інформації такого змісту:

"СПРОСТУВАННЯ.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_29», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

«неправдивою та недостовірною є інформація, що арбітражному керуючому ОСОБА_1 відомі факти розкрадання майна спиртового заводу та умисного введення його у боргові зобов`язання»;

«неправдивою та недостовірною є інформація про наявність у ОСОБА_1 обов`язку ініціювати розслідування стосовно менеджменту заводу чи контрагентів ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрсервіс» на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_38 спростування недостовірної інформації такого змісту:

«СПРОСТУВАННЯ.

Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою (мовою оригіналу): « ОСОБА_1 , арбитражная управляющая из Винницы, на службе у спиртовой мафии», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:

« у публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що метою ОСОБА_1 , арбітражного керуючого із Вінниці, є руйнування державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод»;

«у публікації вказано недостовірні та неправдиві відомості про участь ОСОБА_1 у багаточисленних фінансових махінаціях та про розкішний спосіб життя».

Зобов`язати ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 /.

Зобов`язати ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_29» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_32.

Зобов`язати ТОВ «Юрсервіс» на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою (мовою оригіналу): « ОСОБА_1 , арбитражная управляющая из Винницы, на службе у спиртовой мафии» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 90 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 по 10 600 грн судових витрат з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Юрсервіс» на користь ОСОБА_1 по 3482, 87 грн судового збору з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс", , м. Київ, вул. Лютеранська, 21/12, офіс 26.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: В. В. Оніщук

М. М. Якименко