справа № 570/4515/23
провадження № 2/570/1111/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області, відділення поліції №1 Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області про зняття арешту з усього нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

покликаючись, що арешт, накладений на все нерухоме майно позивача, є необгрунтованим, порушує його законні права та інтереси, таким, який втратив свою актуальність та в якому відпала потреба, зважаючи на те, що обвинувальний акт щодо нього не був скерований до суду, а кримінальна справа - закрита уже як десять років, позивач у поданій до суду 21 серпня 2023 року позовній заяві просить скасувати та зняти арешт з усього нерухомого майна, який накладений на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майна, належне ОСОБА_1 (квартира загальною площею 78.2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (1/8 розміру частки якої належить ОСОБА_1 ), від 26.01.2012, та видалити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна Запис про арешт майна від 27.01.2012 за номером 12104949. Судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень - Відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, а саме судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Позивач у поданій до суду заяві від 27 жовтня 2023 року підтримав позов повністю.

Відповідач Головне управління національної поліції в Рівненській області відзиву на позов не подав.

Всі учасники справи відповідно до ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Позивач у поданій до суду заяві просить слухати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача до суду не з"явився.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд встановив такі обставини.

Слідчим відділом Рівненського РВ УМВС України здійснювалось розслідування кримінальної справи № від 05.01.2012 за ч.3 ст.185 КК України за фактом крадіжки, вчиненої позивачем, що мало місце 29.12.2011.

Постановою слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України від 26.01.2012 накладений арешт на все належне позивачу нерухоме майно.

Дана кримінальна справа закрита, однак арешт з майна не знятий.

На адвокатський запит № 66-3 від 07.10.2021 від Відділення поліції N?1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області надійшла відповідь про те, що надати копію постанови слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України від 26.01.2012 про накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , не представляється можливим, так як BП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області вказаною інформацією не володіє. За даними Інформаційного порталу Національної поліції, слідчим відділом Рівненського РВ УМВС України здійснювалось розслідування кримінальної справи № від 05.01.2012 за ч.3 ст.185 КК України за фактом крадіжки ОСОБА_2 , що мало місце 29.12.2011, проте інформація про скерування обвинувального акту до суду у ІПНП не відображена. Крім того, рекомендовано звернутися до установи, що здійснювала внесення даних до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, а саме: Рівненської філії ДІ "Інформаційний центр" МЮУ та Рівненського районного суду Рівненської області.

На адвокатський запит № 70-3 від 26.11.2021 Рівненська регіональна філія Державного підприємства "Національні інформаційні системи" повідомила, що ДІ "Національні інформаційні системи" є самостійним, окремим підприємством та не є правонаступником прав та обов?язків будь-якого іншого підприємства, в тому числі і Державного підприємства "Інформаційний центр". Документи, що стосувались діяльності Державного підприємства "Інформаційний центр" до ДП "НАІС" не передавались.

Оригінали чи копії таких процесуальних рішень, як постанова про накладення арешту на нерухоме майна, належне позивачу, від 26.01.2012 та постанова про закриття кримінальної справи № від 05.01.2012 за ч.3 ст.185 КК України у позивача відсутні.

Суд застосував такі норми права.

Згідно із ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом права власності, визначеного ст.317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.3, 4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації.

Обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

П.4 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Відповідно до ч.6 ст.126 КПК України 1960 року накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

П.9 Розділу XI "Перехідні положення" встановлено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N? 766/21865/17 суд дійшов висновку, якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов"язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи позивача, не порушуючи норми ст.10, 11 ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивача на судовий захист, гарантований йому ст.55, 124 Конституції України та передбачений ст.3, 4 ЦПК України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу.

Ст.391 ЦК України визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

П.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" містить роз?яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов?язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до п.2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред?явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до положень ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов?язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов?язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, можна дійти до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у поданій до суду заяві позивач не наполягав на відшкодуванні судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області,відділення поліції №1 Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області про зняття арешту з усього нерухомого майна.

Зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області про накладення арешту на нерухоме майно від 26 січня 2012 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Рівненській області, , вул.Миколи Хвильового 2, м.Рівне, 33000.

Суддя: Кушнір Н.В.

Повне судове рішення виготовлене 04 січня 2024 року.