Номер провадження: 22-ц/813/2733/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мельниченко Руслана Васильовича, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Ярема Х.С., повний текст судового рішення складений 06 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Остапенко Є.М., державний виконавець Сивун В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі ТОВ «Фінпром Маркет»), треті особи приватний нотаріус Остапенко Є.М., державний виконавець Сивун В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати виконавчий напис № 6551 від 08.02.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко С.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 10 337,94 грн., таким, що не підлягає виконанню, здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства України. Надані відповідачем приватному нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості позивача. Позивач ніколи не отримувала від фінансової компанії жодних вимог про сплату боргу. їй не відомо за невиконання умов якого кредитного договору з неї стягуються кошти. Жодних фінансових зобов`язань з відповідачем не мала. Приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Виконавчий напис від 08.02.2021 не отримувала, а дізналася лише, отримавши постанову приватного виконавця про стягнення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6551 від 08 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості.

Стягнуто з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 362 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, адвокат Мельниченко Р.В., представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині невірного розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд вийшов за межі своєї компетенції та фактично втрутився в договірні правовідносини адвоката та його клієнта, оскільки за відсутності відповідного клопотання відповідача суд самостійно ініціював зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу з 5 000 грн. до 500 грн.

Рішення суду переглядається лише в частині розподілу судових витратна правову допомогу, в інший частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 08 лютого 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до п.п. 1,2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 162-167, 168-169).

Від адвоката Мельниченко Р.В., представника ОСОБА_1 , 08 лютого 2023 року до суду засобами електронного зв`язку надіслано клопотання про розгляд справи за відсутністю сторін (а.с. 170-172).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції учасниками справи до суду подано не було.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає за таких підстав.

Суд першої інстанції стягуючи з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., виходив з того, що надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. документально підтверджуються, проте виходячи з принципу пропорційності ціни позову, предмета спору, складності справи, суд дійшов до переконання, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок позивача є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи.

Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, крім визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

18.10.2021 року представник позивача надав до суду докази, що підтверджують розмір судових витрат на правову допомогу, а саме: банківські квитанції на суму 2 000 грн. та 3 000 грн., договір про надання правової допомоги № 01/02 від 18.02.2021, додаток № 1 до цього договору з переліком послуг та їх вартості, акт наданих послуг, детальний опис робіт на 5 000 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, за приписами частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору № 01/02 про надання правничої допомоги від 18.02.2021, розмір гонорару за надання правової допомоги, визначеної п. 2.1.1-2.1.9 цього договору, встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін, з урахуванням виду та кількості наданих послуг, вказаних в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п.4.1.).

Згідно з Додатком № 1 до договору вартість складення позову - 3 500 грн.. складення заяви про забезпечення доказів - 1 500 грн.

Згідно з Актом наданої правничої допомоги від 11.10.2021 року адвокат надав, а замовник отримав наступні види правової допомоги: складання та подання позову до суду - 3 500 грн., складання та подання заяви про забезпечення позову - 1 500 грн.

Вартість правової допомоги у загальному розмірі складає 5 000 грн., що підтверджується наданими доказами понесених витрат на правничу допомогу.

З урахуванням того, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Оскільки, в матеріалах справи відсутнє клопотання ТОВ «Фінпром Маркет» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що у суду були відсутні підстави для самостійного вирішення питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073 св 20).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, а тому дійшов до помилкового висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині стягнення витратна правову допомогу скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Мельниченко Руслана Васильовича, представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Є.С. Сєвєрова