ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м.Суми

Справа №592/15657/21

Номер провадження 22-ц/816/97/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 08 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» про визнання користувачем місця поховання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна бабуся ОСОБА_2 , поховання якої було здійснено його батьком ОСОБА_3 . ОСОБА_2 похована на кладовищі «Засумське» по АДРЕСА_1 . Після смерті батька позивача (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за місцем поховання бабусі доглядала його мати ОСОБА_4 , яка померла в 1997 році.

Зазначає, що він займається доглядом місця поховання ОСОБА_2 , а саме: зробив огорожу, встановив новий хрест, прибирає територію від сміття, вивозить його за межі кладовища, видаляє бур`яни, займається озелененням могили, саджає чагарники, живі квіти, відновлює пагорб після усадки грунту, стежить за станом гробниці.

З метою отримання свідоцтва про поховання він звернувся до відповідача, проте, йому було відмовлено з огляду на відсутність у нього оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Такі дії відповідача унеможливлюють його право користування місцем поховання бабусі та в майбутньому розпоряджатися місцем поховання, як користувача місця родинного поховання, а також здійснювати в цій могилі підпоховання.

З урахуванням вищевикладеного та наявного у нього повторно виданого свідоцтва про смерть на померлу бабусю ОСОБА_2 він є користувачем місця її поховання.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просив визнати його користувачем місця поховання бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована на території Засумського кладовища в м. Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано ОСОБА_1 користувачем місця поховання бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована на території Засумського кладовища в м. Суми.

Стягнуто з Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивач не проводив поховання померлої бабусі та у нього відсутній оригінал свідоцтва про смерть, що у розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» значить, що не має законної підстави визнати його користувачем місця поховання (місця родинного поховання).

На думку апелянта повторне свідоцтво про смерть не може бути використане особою при отриманні свідоцтва про поховання чи оформленні документів, які стосуються проведення підпоховання в існуючу могилу (місце поховання) померлого, оскільки в цих питаннях має юридичну силу лише оригінал свідоцтва про смерть.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що позивач має оригінал свідоцтва про смерть бабусі ОСОБА_2 , який надає йому право бути визнаним користувачем місця поховання ОСОБА_2 , не прийняв до уваги доводи та вмотивовані заперечення представника відповідача, не врахував діючі норми ст. 2, ч. 5 ст. 6, ст. 11, ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», п. 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4).

Згідно копії метричної книги батька позивача ОСОБА_3 , який народився в 1914 році, його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

З повторного свідоцтва про смерть, виданого Ковпаківським районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 13 вересня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані достатні докази на підтвердження того факту, що він є належним користувачем місця поховання своєї бабусі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Редакцією ст. 6 цього Закону визначено право усіх громадян на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті.

Виконання волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині щодо кремації тіла, поховання в іншому населеному пункті здійснюється відповідно до закону.

Дії щодо тіла померлого повинні здійснюватися в повній відповідності з волевиявленням померлого, якщо не виникли обставини, за яких виконання волевиявлення померлого неможливе.

У разі відсутності відповідного волевиявлення померлого вилучення у нього анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 25 цього Закону за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Відповідно до абз. 2 п. 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого.

На підставі викладеного, колегія судів визнає, що для визнання особи користувачем місця поховання цим законом передбачено: здійснення перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, тому погоджується з висновком суду, що позивач представив підприємству ритуальної служби повторне свідоцтво про смерть похованої у могилі своєї бабусі, яка померла ще за часи до введення в дію Закону України «Про поховання та похоронну справу», підтвердив своє право користувача даною могилою, оскільки на час смерті його бабусі видачу такого свідоцтва про поховання передбачено не було.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має свідоцтво про смерть бабусі ОСОБА_2 , отже безпідставними є доводи відповідача про те, що повторно видане свідоцтво не є його оригіналом, оскільки повторно видане у встановленому порядку свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану в розумінні статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» має таку ж юридичну силу, як і свідоцтво, видане вперше.

Отже, районний суд у цій справі належно оцінив докази, подані учасниками справи, та встановив, що позивач є онуком померлої бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично здійснює догляд за місцем її поховання та має свідоцтво про смерть вказаної особи, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач є користувачем місця поховання ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В зв`язку з тим, що дана справа є незначної складності ч. 4 ст. 19 ЦПК України і є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 січня 2023 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина