Справа № 296/359/23
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2023 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Маслак В.П. ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених конституційних прав наданням довіреностей,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою до ОСОБА_2 про захист порушених конституційних прав наданням довіреностей представнику, а саме: № 26/1298 від 21.12.2019, №66/39 від 05.01.2021, №26/1511 від 21.12.2019, №26/1302 від 21.12.2019, №66/41 від 05.01.2021, №66/47 від 17.01.2022 та стягнення моральної шкоди в сумі 51000,00 гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що довіреності видані представникам № 26/1298 від 21.12.2019, №66/39 від 05.01.2021, №26/1511 від21.12.2019, №26/1302 ві 21.12.2019, №66/41 від 05.01.2021 №66/47 від 17.01.2022 видані з порушеням статуту Житомирської об`єднаної територіальної громади, оскільки в останньому не міститься висновок про те, кому дозволено оформляти довіреності від імені Житомирської міської ради. Вказані довіреності використовувалися представником при розгляді позовних заяв ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що такі дії не тільки порушили її конституційні права, а й завдали їй моральної шкоди, яка полягала у душевних переживаннях, погіршення стану здоров`я, порушенням звичайного способу життя. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у 51000,00 гривень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 головуючим суддею для розгляду вказаної справи визначено Маслак В.П.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Приписами ч. 1 ст. 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовуються допущеними порушеннями законодавства щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 довіреностей № 26/1298 від 21.12.2019, №66/39 від 05.01.2021, №26/1511 від21.12.2019, №26/1302 від 21.12.2019, №66/41 від 05.01.2021 №66/47від 17.01.2022 на представництво інтересів Житомирської міської ради під час розгляду цивільних справ за позовами ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.58 ЦПК України, передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво інтересів в суді на підставі довіреності є формою реалізації учасником справи свого процесуального права на представлення його прав та інтересів в судовому процесі, пов`язаному з конкретною цивільною справою.

ОСОБА_2 скористався своїми правами Житомирського міського голови, та видав довіреності №26/1298 від 21.12.2019, №66/39 від 05.01.2021, №26/1511 від21.12.2019, №26/1302 від 21.12.2 019, №66/41 від 05.01.2021 №66/47 від 17.01.2022 на представництво інтересів Житомирської міської ради.

Отже, вважаю, що заперечення з приводу допущених відповідачем порушень норм законодавства, пов`язаних із оформленням, видачою довіреності, має бути викладено ОСОБА_1 у формі, передбаченій ЦПК України, під час розгляду безпосередньо тієї цивільної справи, в якій таку довіреність і було подано.

Водночас, порушення, які на думку позивача були допущені ОСОБА_2 при видачі довіреності в межах конкретної справи, не можна визнати шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України. Пояснення та заперечення щодо залучення до участі у справі представника за довіреністю може бути висловлено усно чи письмово під час розгляду конкретної справи в межах якої представник здійснював повноваження за довіреністю, що видана Житомирським міським головою Сухомлиним С.І.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. […] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

Відповідно до чинних норм Цивільно процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Peretyaka AndSheremetyev v. Ukraine" від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, приходжу до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, у зв`язку з чим у відкритті провадження у даній справі слід відмовити .

Керуючись ст.ст.2, 4, 19, 186, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених конституційних прав.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання

Суддя В. П. Маслак