Провадження № 2/127/3350/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.01.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики від 29.09.2020 року.

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передав у борг позичальнику, а позичальник прийняв від позикодавця грошові кошти в сумі 155000,00 грн., про що відповідачем власноруч було складено розписку від 29.09.2020 року.

Пунктом 3.1 договору позики сторонами було погоджено повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався повернути борг в термін до 20.12.2020 року.

Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в боровій розписці строки не виконав, пояснивши, що у нього коштів немає, однак запевнив що поверне борг. Протягом двох років, позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути кошти, однак ОСОБА_2 кошти не повертає.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 20.09.2020 року у розмірі 155000,00 грн., суму сплаченого судового збору 1550,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи провести без йог участі, позов просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак повідомлялась належним чином. В зв`язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.09.2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики.

Відповідно до п. 1 Договору позики, позикодавець передає позичальнику у борг гроші, відповідно до п. 2.1 2.3 даного договору, а останній зобов`язується повернути вказану суму у визначений даним договором строк. Сума позики за даним договором становить 155000 грн. (п. 2.1 Договору). Пунктом 2.2, 2.3 Договору визначено, що позикодавець зобов`язаний надати позику одночасно з підписанням даного договору; позика надається в готівковій формі, на підтвердження отримання коштів, позичальник складає відповідну розписку, яка залишається у позикодавця.

Пунктом 3.1 Договору, визначено, що сума позики, визначена п. 2.1 даного Договору підлягає поверненню позичальником в термін до 20.12.2020 року включно.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його повного виконання. (п. 4.1 Договору).

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах цивільної справи ОСОБА_2 , відповідно до договору позики від 29.09.2020 року отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 155000 грн. ОСОБА_2 зобов`язується повернути борг до 20.12.2020 року. Розписка написана ОСОБА_2 власноручно, при ясному розумі, за відсутності погроз, обману та насильства, що зазначено ним самим у розписці.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що відповідачем порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту, внаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовились від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що боржник належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором. Такі дії позичальника є неправомірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 20.09.2020 року у розмірі 155000,00 грн. Даний розрахунок відповідачем не оспорюється та не спростовано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Лисим О.В. 02.11.2022 року було укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02.11.2022 року від 02.11.2022 року ОСОБА_1 та адвокат Лисий О.В. уклали договір про наступне: розмір гонорару адвоката за надані послуги, відповідно до акту розрахунку виконаних робіт становить 5000,00 грн., незалежно від кількості витраченого часу на надання відповідних послуг

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у ній наявний ордер, серії АВ № 1052553 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Лисим О.В. Ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Лисим О.В. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 05.11.2022 року у сумі 5000,00 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, вважає, що адвокатом Лисим О.В. в повній мірі обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об`єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є правомірною.

Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, заперечень з боку відповідача щодо завищеної суми витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку до задоволення вимоги про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 в розмірі 5000,00 грн. з урахуванням складності справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1550,00 грн.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 178, 191, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.09.2020 року в загальній сумі 155000 гривень 00 копійок. копійок один відсоток від суми позики за кожен день прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1550 гривень 00 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя