Справа № 464/4758/22
пр.№ 2/464/296/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

секретаря судового Гелеш Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 464/4758/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

у с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за невиплату аліментів в сумі 37 095,51 гривень, покликаючись що відповідач прострочив виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 11 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки ним виконується обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, як у добровільному порядку так і шляхом стягнення відповідної частини заробітку із його заробітної плати. Вказує, що відповідно до розрахунку державного виконавця у нього відсутня заборгованість. Звертає увагу суду, що одній із долучених до позову копію розрахунку міститься недостовірна інформація, яка не відповідає дійсному розрахунку, оскільки в цьому документі відсутні дані про виконавця розрахунку, а в таблиці розрахунку у графі «сума заборгованості» містяться рукописні дописи, що не відповідають фактичним обставинам справи, а в графі «сума, що стягнена (сплачена)» містяться виправлення та закреслення із рукописним дописом непідтвердженої та необґрунтованої суми про ніби-то заборгованість, відтак такий письмовий документ є недопустимим доказом.

Представником позивача ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, у якому просить задоволити позов у повному обсязі, покликаючись що відповідач невірно трактує норму статті 196 СК України, оскільки відповідно до вказаної статті пеня на має перевищувати 100% заборгованості на момент існування заборгованості на яку вона нараховується, і те що станом на день подання позову заборгованість відсутня не стосується жодним чином нарахованої пені.

Учасники справи у судове засідання призначене на 10:30 год 09 лютого 2023 року не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Представник позивача ОСОБА_3 скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримає та просить задоволити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України).

Сихівським районним судом м.Львова 24 листопада 2021 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення у справі № 464/3539/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 17 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

03 грудня 2021 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) згідно із Законом України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження ВП № 67753762 з примусового виконання згаданого виконавчого листа.

Порядок стягнення аліментів врегульовано ст.71 Законом України «Про виконавче провадження», на виконання якого старшим державним виконавцем Владиш І.В. у виконавчому провадженні надано розрахунок заборгованості по аліментах, яка станом на 08 вересня 2022 року відсутня, боржнику нараховано та ним сплачено 77 565,51 грн аліментів.

Позивачем заявлено позов з підстав ч.1 ст.196 СК України, якої передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України).

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 278/725/20 сформульовано висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Стягнення пені можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У ході розгляду справи установлено, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні з 03 грудня 2021 року.

Як убачається із наданого самою стороною позивача розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, відповідачем у грудні 2021 року та січні 2022 року сплачено значні суми у розмірі 29 950,00 грн та 11 227,41 грн, що нараховані з 17 травня 2021 року, адже згідно із положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Докази звернення позивача щодо негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України відсутні.

З лютого 2022 року по серпень 2022 року відповідачем заборгованість по аліментах не допускалась, щомісячно сплачувались розміри нарахованих платежів.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що з моменту відкриття виконавчого провадження відповідач (боржник) двома платежами погасив заборгованість по аліментах, утворену ще до примусового пред`явлення виконавчого листа до виконання. За таких обставин відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, є невинуватим у виникненні заборгованості та підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Розрахунок неустойки (пені), зробленої стороною позивача, не ґрунтується на дійсних фактичних обставинах справи.

Доречним є твердження відповідача щодо долученого до позову розрахунку заборгованості по аліментах, зробленого невідомою особою та не ніким підписану (тільки завірену адвокатом), який не відповідає критеріям допустимості та достовірності, а тому не береться судом до уваги.

Заявляючи вимоги про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів, позивач, яка користується правничою допомогою адвоката, не доведено та не надано жодних доказів, що є її процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, у підтвердження наявності визначених ст.196 СК України обставин.

З урахуванням встановлених обставин та вимог чинного законодавства суд дійшов переконання про безпідставність вимог позивача, у зв`язку у задоволенні позову слід відмовити. Суд погоджується з слушними доводами сторони відповідача. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами сімейного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ч.8 ст.7 СК України).

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на державу, а витрати на професійну правничу допомогу на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на державу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Повне рішення суду складено 09 лютого 2023 року.

Суддя Г.О.Шашуріна