Справа № 616/729/21
Номер провадження 2-др/948/9/22
09.01.2023 Машівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кравець С.В.,
за участю секретаря Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прасолова Ігоря Вадимовича про ухвалення додаткового рішення
у грудні 2022 року до Машівського районного суду з Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшли матеріали цивільної справи з вищевказаною заявою про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Підсереднє» про повернення земельної ділянки власнику та стягнення заборгованості з орендної плати.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022р., який діє і зараз.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/0-22 від 08.03.2022р. змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, зокрема: Машівському районному суду Полтавської області визначена підсудність справ Вовчанського та Великобурлуцького районних судів Харківської області.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України необхідності виклику сторін у судове засідання суд не вбачає, а відтак вважає за можливе розглянути справу без їх участі, у порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
27.01.2022 р. представником позивача було направлено до суду заяву про винесення додаткового рішення у справі в частині стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.122, 133).
Так, у своїй заяві представник заявника посилається на те, що відповідно до п.2.2 додаткової угоди від 02.06.2021 р. до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 01.06.2021 р. сторони домовились, що вартість послуг Адвокатського бюро складає 40 000,00 грн, що вказано у наданих доказах. Зобов`язання адвокатом були виконані на вказану суму. Разом з цим, відповідно до п.2.4. Додаткової угоди сторони домовились, що повна вартість отриманих послуг за договором буде сплачена клієнтом в місячний термін після набрання законної сили рішенням суду у даній справі. У зв`язку з наведеним, просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Підсереднє» на користь ОСОБА_1 витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 40 000,00 грн (а.с.122-124).
Судом установлено, що у позовній заяві позивач повідомив, що 01.06.2021 р. між ним та Адвокатським бюро «Ігоря Прасолова» укладено договір надання професійної правничої допомоги та орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які понесено та які він очікує понести складають близько 30 000 грн (а.с.5), при цьому додаткова угода на яку посилається представник, про те, що розмір витрат буде встановлено на рівні 40 000, 00 грн була укладена 01.06.2021р., тобто існувала більше 4, 5 місяців до часу зве6рення позивача з позовом до суду 21.10.2021р.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 р., укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Ігоря Прасолова», ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Прасоловим І.В., Додаткова угода від 02.06.2021 р., звіт №1 від про приймання-передавання наданих послуг адвокатом Прасоловим І.В. за результатами виконання умов договору від 27.01.2022 р., відповідно до якого позивачу надані такі послуги: вивчення наданих матеріалів та заслуховування пояснень 2 год 4000,00 грн, аналіз нормативного матеріалу, коментарів, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах 3 год 6000,00 грн, надання консультації та роз`яснень щодо повернення земельної ділянки власнику, стягнення заборгованості з орендної плати 2 год 4 000,00 грн, підготовка листа від імені клієнта щодо повернення земельної ділянки 1 год 2 000,00 грн, підготовка та подання позовної заяви 4 год 8 000,00 грн, підготовка та подання заяви про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 1 год 2 000,00 грн, представництво інтересів клієнта під час розгляду справи у трьох судових засіданнях 12 000,00 грн та складання заяви про винесення додаткового рішення у даній справі 1 год 2 000,00 грн, а всього вартість послуг складає 40 000,00 грн, дублікат чеку платника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми 5 400,00 грн, (а.с.22-25, 122-129,).
Оскільки Звіт №2 про приймання - передавання наданих послуг адвокатом від 10.02.2022 р. та копію квитанції від 09.02.2022р. (а.с.146,147) подані після закінчення установленого законом п`ятиденного строку, а відтак судом до уваги не приймаються.
В свою чергу, 03.02.2022 р. відповідач направив заперечення, у якому просить зменшити розмір витрат на правничу професійну допомогу позивача до суми 5400,00 грн, відмовити у стягненні з судових витрат з надання професійної правової допомоги у розмірі 30 000,00 грн та у розмірі 40 000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що при поданні позову позивач просив стягнути витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн та вказав орієнтований розрахунок судових витрат, при цьому додаткова угода до про збільшення витрат до 40 000,00 грн в судових засіданнях не згадувалась, що свідчить про те, що вона була створена після 25.01.2022 р., тобто після винесення судом рішення у справі. Також вказує на те, що заявлена сума є необґрунтована, оскільки адвокатом не враховано рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару. Зокрема позовна заява та заява про винесення додаткового рішення не вимагала від адвоката значних зусиль, так як матеріали справи не містять значної кількості документів, спірні правовідносини регулюються ЦПК без будь-яких інших спеціальних підзаконних актів, адвокат тричі приймав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, що не призвело до затрат на виїзд, а тому враховуючи характер виконаної роботи, фактичний її об`єм та її незначну складність, принципи співмірності, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їх розміру, є підстави для зменшення розміру судових витрат та стягнення її з відповідача (а.с.135-138).
Так, у статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З приводу твердження представника позивача, що на підтвердження сплати ОСОБА_1 послуг правничої допомоги надано фактично лише дублікат чеку на суму 5400 грн, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.09.2021 р. у справі №178/1522/18, провадження №61-3157 св 21.
Водночас, як видно з матеріалів справи, позов ОСОБА_1 не є складним, стосується повернення земельної ділянки після закінчення терміну дії договору та стягнення недоотриманої орендної плати в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки, що не передбачало наведення складних математичних розрахунків, з приводу цих позовів є стала судова практика. У даній справі адвокатом було затрачено 14 годин та прийнято участь у 3 судових засіданнях загальною тривалістю 3 год 51 хв (а.с.87-88, 92, 103-106).
Водночас, оскільки попередній розмір витрат на правничу допомогу був визначений в розмірі 30 000, 00 грн, ні позивач, ні його представник не подавали суду документи про обсяг виконаних робіт та про запланований обсяг робіт в більшому розмірі, хоча на час подання до суду існувала відповідна угода, а відтак суд не погоджується з доводами представника позивача про визначення розміру витрат в розмірі 40 000, 00 грн.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/.
Отже, враховуючи те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та клопотання про відеоконференцію, дана справа є нескладною, враховуючи усталену практику, а також те, що термін дії договору про надання професійної правничої допомоги сплив 31.12.2021 (п.4.2 Договору на а.с.24), тобто частина послуг була надана поза межами його дії, а відтак суд вважає, що визначений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу, є завищеним і не являється співмірним і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, справа перебувала на розгляді у суді три місяці, в яких адвокат Прасолов І.В. приймав участь в режимі відеоконференції, що не потребувало значних витрат часу на прибуття до суду, а тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ПрАТ «Підсереднє» на користь ОСОБА_1 до 12 000, 00 грн.
Водночас, враховуючи те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8 040, 00 грн витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини вимог (1 вимога 100 %, 2 вимога 34 %, (100%+34%/2=67%).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 270, 263-265, 354, 355 ЦПК України
заяву представника позивача Прасолова І.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Підсереднє» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 040, 00 грн.
В іншій частині заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В.Кравець