Справа № 214/4812/20
2/214/1127/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Представники: від позивача Гребенюк О.С., Меркулова В.В.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою 08 липня 2020 року, в якій просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 червня 2010 року станом на 31 травня 2020 року в загальному розмірі 27 956 грн. 44 коп., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 7175 грн. 75 коп., штраф 500 грн. (фіксована частина) та 1307 грн. 45 коп. (процентна складова); стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 15 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, кінцево збільшеного до 18 000 грн., на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 31 травня 2020 року виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 27 956 грн. 44 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 7175 грн. 75 коп., штраф 500 грн. (фіксована частина) та 1307 грн. 45 коп. (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року, ухваленим при заочному розгляді справи, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено (а.с.86-90).

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано заочне рішення суду від 20 січня 2021 року, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.134-135).

У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача, поданим одночасно з позовом, останній просив розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тим самим не заявив про свою участь в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 початково позовні вимоги не визнав повністю та просив застосувати позовну давність до заявлених вимог, відмовивши в їх задоволенні, про що подав відповідну заяву (а.с.138). Однак, в подальшому змінив свою позицію по справі, а саме частково визнав позовні вимоги та не оспорював факт отримання ним кредитної картки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та користування нею. Зазначав про свою незгоду із нарахованими банком сумами штрафу та процентів, оскільки наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не є належним доказом погодження сторонами умов щодо їх розміру.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались.

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін та часткове визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15 червня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.29).

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит в межах встановленого кредитного ліміту, у подальшому збільшеного до 18 000 грн. на кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» шляхом зарахування на кредитну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 30% річних (2,5% на місяць) із розрахунку 360 днів/рік. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки, яку позичальник отримав 29 червня 2010 року, що підтверджується його підписом у відповідній графі анкети-заяви (а.с.29-зворот). Сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

Крім того, 29 червня 2010 року, тобто безпосередньо при отриманні кредитної картки, ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.30). Вказаний факт відповідач під час розгляду справи не оспорював.

На виконання умов кредитного договору 29 червня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 06/14 та пін-код до неї, що підтверджується його підписом в заяві. У подальшому банк неодноразово перевипускав кредитні картки в межах укладеного зі ОСОБА_1 договору, а саме: 16 липня 2015 року за № НОМЕР_2 зі строком дії до 10/18, 17 жовтня 2018 року за № НОМЕР_3 зі строком дії до 09/22 та востаннє 23 вересня 2019 року за № НОМЕР_4 зі строком дії до 05/23. Таким чином, станом на момент звернення банку до суду з даним позовом кредитний договір є діючим (а.с.28).

Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.27), встановлений на кредитній картці ОСОБА_1 кредитний ліміт АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово змінювався, зокрема: встановлено на рівні 500 грн. 29 червня 2010 року, збільшено до 1400 грн. 25 вересня 2010 року, збільшено до 2600 грн. 19 листопада 2010 року, збільшено до 3000 грн. 27 грудня 2010 року, зменшено до 2700 грн. 28 жовтня 2011 року, зменшено до 0 грн. 18 квітня 2014 року, збільшено до 300 грн. 16 липня 2015 року, збільшено до 2500 грн. 12 грудня 2015 року, збільшено до 2700 грн. 31 січня 2017 року, збільшено до 16 000 грн. 23 червня 2018 року, збільшено до 17 000 грн. 17 жовтня 2018 року, збільшено до 18 000 грн. 22 грудня 2019 року та встановлено на рівні 0 грн. 31 грудня 2019 року.

Із 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи, з державною реєстрацією змін юридичної особи 14 червня 2018 року, про що зазначено в Статуті (а.с.63-64).

Згідно з наданими банком розрахунками (а.с.6-18), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н 15 червня 2010 року станом на 31 травня 2020 року складає 27 956 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 7175 грн. 75 коп., штрафи 1807 грн. 45 коп.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.

Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, який неодноразово змінювався, неодноразовий пере випуск кредитних карток, підписання анкети-заяви від 15 червня 2010 року, довідки про умови кредитування, активне користування кредитною карткою в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника (а.с.19-26) містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання державної операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності заборгованості за простроченим тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп. ( з урахуванням овердрафту) станом на 31 травня 2020 року, яка фактично визнана відповідачем. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, хоча й не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ним. При цьому суд не погоджується із розміром заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки. Кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії (якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку).

Так, як слідує з довідки ПРИВАТБАНК (а.с.28), банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 15 червня 2010 року вперше з терміном дії до 06/14 та востаннє 23 вересня 2019 року з терміном дії до 05/23. Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду кредитний договір є діючим, а тому банк вправі нараховувати проценти за користування кредитом за погодженою сторонами ставкою.

З довідки про умови кредитування, підписаної позичальником 29 червня 2010 року (а.с.30), слідує, що при отриманні ОСОБА_1 кредитної картки сторони погодили умови кредитування, у тому числі базову процентну ставку за користування кредитом 2,5% на місяць, за якою проценти нараховуються на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів/рік. Приписів про можливість зміни ставки в односторонньому порядку довідка не містить.

Поміж іншим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 01 вересня 2014 року підвищив розмір процентної ставки до 34,8 % різних, а з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних, після чого процентну ставку зменшив до 42% річних (3,5% на місяць) з 01 липня 2015 року, залишивши на цьому рівні протягом усього подальшого періоду користування відповідачем кредитом.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає.

Суд не приймає до уваги посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобов`язаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними.

Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, в односторонньому порядку, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 30% річних (2,5% на місяць відповідно до умов анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаних позичальником).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року.

За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 30% річних (2,5% на місяць). Оскільки застосування підвищеної процентної ставки 3,5% на місяць мало місце з 22 липня 2015 року, коли позичальник знову почав активно користуватись кредитними коштами (а.с.8), тому перерахунок слід здійснити саме з цього періоду. Відтак сума прострочених процентів за користування кредитом підлягає зменшенню із 7175 грн. 75 коп. до 5 125 грн. 54 коп.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку суд дійшов висновку, що на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню зі ОСОБА_1 прострочені проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 15 червня 2010 року в сумі 5 125 грн. 54 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 18 973 грн. 24 коп.

Щодо стягнення з відповідача штрафу, суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У анкеті-заяві позичальника від 15 червня 2010 року відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з тим, обсяг відповідальності позичальника у випадку порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом сплати штрафу визначений у довідці про умови кредитування (а.с.30), в якій зазначено, що позичальник сплачує пеню та штраф. При цьому, штраф розраховується: 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, комісій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення пені та штрафу.

Оскільки вимоги про стягнення пені позивачем не заявлено, тому суд перевіряє обґрунтованість заявлених сум штрафу. З огляду на доведеність порушення відповідачем виконання кредитно-договірних зобов`язань та часткове визнання позовних вимог в цій частині, обґрунтованість та доведеність заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 18 973 грн. 24 коп. та прострочених процентів за користування кредитом в сумі 5 125 грн. 54 коп., заборгованість по штрафам в сумі 500 грн. фіксована частина та 1204 грн. 94 коп. (з розрахунку: (18 973,24 + 5125,54) * 5%) підлягає також стягненню з відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, обсяг наявних в матеріалах справи доказів, часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 червня 2010 року станом на 31 травня 2020 року в загальному розмірі 25 803 грн. 72 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп., прострочені проценти за користування кредитом 5 125 грн. 54 коп., штраф 500 грн. (фіксована частина) та 1204 грн. 94 коп. (процентна складова).

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд вважає неприйнятними, оскільки відповідач періодично здійснював повернення кредиту шляхом внесення коштів, у тому числі востаннє 04 січня 2020 року в сумі 700 грн., чим переривав строк позовної давності за кожний черговий платіж та фактично визнавав наявність у нього невиконаних зобов`язань перед банком. Зважаючи на це та пред`явлення позову до суду 08 липня 2020 року, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (92%), згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог 1933 грн. 84 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 червня 2010 року станом на 31 травня 2020 року в загальному розмірі 25 803 грн. 72 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 18 973 грн. 24 коп., прострочені проценти за користування кредитом 5 125 грн. 54 коп., штраф 500 грн. (фіксована частина) та 1204 грн. 94 коп. (процентна складова).

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 1933 грн. 84 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: вул. Грушевського 1-д, м. Київ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 10 січня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко