ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/948/23 Справа № 185/8526/21 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, мотивуючи його тим, що він понад 22 роки працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень, радикулопатію шийну С6, С7 і попереково-крижову L4, L5, S1 з вираженими порушеннями біомеханіки хребта (3 ступеня), стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синлром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного періартрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, та нейросенсорну приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 05 вересня 2014 року.

Вказує, що 05 листопада 2013 року, згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії, було первинно сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності. Визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні напівжорстким корсетом.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, неможливості в повній мірі реалізувати себе в професійній сфері, проходження лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, що позбавляє його можливості нормально відпочивати, реалізувати свої звички та бажання, нормально вести бесіду із співрозмовником, має систематичний кашель та задишку, порушення сну та дратівливість, стан легень підвищує ризик зараження COVID-19 порушення нормальних життєвих зв`язків, має біль у вухах та голові, зниження пам`яті, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120 000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 120 000 грн. та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство забезпечило позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створило безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою підставою для відповідальності останнього у вигляді моральної шкоди, спричиненій професійним захворюванням. Вказує, що позивач, обираючи відповідну роботу, усвідомлював її небезпечність, перш за все для його стану здоров`я та у будь-який час мав можливість припинити дію трудового договору. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази зміни психічного стану позивача внаслідок захворювання. Індивідуальна програма реабілітації до матеріалів справи позивачем надана не була. Вважає, що встановлення втрати професійної працездатності не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди. Розмір моральної шкоди є явно завищеним.

Позивачем була надана заява, в якій в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею понад 22 роки (а.с.40-45).

04 березня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.45).

05 вересня 2013 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого заступником начальника Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, заступником головного державного санітарного лікаря м.Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районі Петленко І.М. , відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Причинами виникнення професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони, завеликий рівень шуму,важкість праці.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є хронічне обструктивне захворювання легень, радикулопатію шийну С6, С7 і попереково-крижову L4, L5, S1 з вираженими порушеннями біомеханіки хребта (3 ступеня), стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, виражений периферичний нейросудинний синлром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного періартрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, та нейросенсорну приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (а.с.20-21).

Згідно довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05 листопада 2013 року, серії АБ №0007972, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% - радикулопатія, ДОА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності (а.с. 10-11).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 10 листопада 2014 року, серії 12 ААА № 001912, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% - радикулопатія, ДОА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності (а.с.12-13).

Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 14 листопада 2017 року, серії 12 ААА № 049869, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% - радикулопатія, ДОА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності (а.с.14-15).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 23 листопада 2020 року, серії 12 ААА № 0623341, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% - радикулопатія, ДОА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності (а.с.15-16).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 листопада 2020 року, серії 12 ААБ №129264 безстроково встановлено третю групу інвалідності, зазначено, що позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарне лікування (а.с.18-19).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що останній має скарги на болі в поперековому відділі хребта, обмеження рухів, біль в плечових, ліктьових, колінних суглобах, обмеження рухів, кашель з виділенням мокроти, віддишку при фізичних навантаженнях, зниження слуху на обидва вуха (а.с.22-39).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок отриманого професійного захворювання та часткової втрати професійної працездатності позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що втрата працездатності обумовлює необхідність позивача пристосовуватися та організовувати своє повсякденне життя по-новому, яку оцінив в 120 000 грн., виходячи з 60% втрати професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, а саме довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 05 листопада 2013 року, серії АБ №0007972, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (45% - радикулопатія, ДОА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість), встановлено третю групу інвалідності, довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 10 листопада 2014 року, від 14 листопада 2017 року, від 23 листопада 2020 року та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 листопада 2020 року, серії 12 ААБ №129264, якою безстроково встановлено третю групу інвалідності, зазначено, що позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарне лікування.

Вказані медичні документи колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та встановлюють, що протягом тривалого часу стан здоров`я позивача не змінився, професійна працездатність не відновлена.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Також, колегія суддів наполягає, що зазначені докази свідчать про те, що стан здоров`я позивача є невідновним, внаслідок професійного захворювання має інвалідність, наявність такого значного відсотка втрати працездатності свідчить про істотне порушення здоров`я позивача, що у свою чергу дійсно впливає на його психоемоційний стан, та спричинює йому моральні страждання.

Наявні у справі документи свідчать про те, що позивач більш ніж 4 рази підлягав переогляду медико-соціальною експертною комісією, що передбачає його тривалий медичний огляд та обстеження у лікарів, виписки, наявні в матеріалах справи, також підтверджують факт постійного перебування під наглядом лікарів, наявність скарг на стан здоров`я, порушення звичного ритму життя, який вимушений постійно звертатися до лікарів з метою підтримання рівня здоров`я, що підтверджує факт спричинення позивачу моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого заступником начальника Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, заступником головного державного санітарного лікаря м.Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районі Петленко І.М., відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Причинами виникнення професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони, завеликий рівень шуму,важкість праці.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, має задишку та хворобу легень, що зважаючи на розповсюдження в країні та світі гострого інфекційного захворювання, збудником якого є вірус SARS-CoV-2, носить великий ризик його захворювання та можливість мати негативні наслідки для здоров`я хворого. Крім того, негативно впливає на його життєдіяльність, оскільки позивач тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, отже спричинює йому душевні страждання.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

В той же час, колегія суддів зауважує, що моральна шкода має бути стягнута на користь позивача з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, має бути з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, про що колегія суддів вважає за необхідне доповнити резолютивну частину судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Доповнити абзац другий резолютивної частини рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року словосполученням "з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів".

В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.