Житомирський апеляційний суд
Справа №286/925/22 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №286/925/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м.Овручі,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача станом на 15 лютого 2022 року заборгованість за кредитним договором в сумі 21 307,04 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 17 728,25 грн та заборгованості за простроченими процентами 3 578,79 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 17 лютого 2017 року підписала заяву № б/н. При підписанні анкети-заяви вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19 000 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням унесених позичальником коштів на погашення заборгованості утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Твердження суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під Умовами та Правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає. Особливістю укладеного договору є те, що позичальник отримує картку із кредитним лімітом та, частково погасивши заборгованість, може знову користуватися кредитним коштами в межах кредитного ліміту. Законом України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, крім визначених законом випадків. Підстави вважати укладений договір безпроцентним відсутні. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до п.1.3 заяви, підписаної відповідачем, процентна ставка: 43,2% річних для карт універсальна, 42% - для карт універсальна Gold. За таких обставин, сторони письмово узгодили умови кредитування, в тому числі і розмір процентної ставки. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами кредитування шляхом часткового погашення заборгованості за процентами. Враховуючи, що після підписання відповідачем заяви сторони узгодили розмір процентної ставки, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги розрахунок процентів за ставкою, що погоджена сторонами. Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг не була долучена до позовної заяви та не надана до суду першої інстанції через великий обсяг документів, а саме 176 сторінок додатків, через технічну помилку цю заяву пропустили, що є поважною причиною її неподання до суду першої інстанції. З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та встановлення істини в справі, заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг долучається до апеляційної скарги. Суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин першої, другої, п`ятої ст.12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача щодо факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування, при тому, що відповідач участі у справі не брала та будь-яких заперечень не подавала. Висновок суду про не ознайомлення відповідача з умовами кредитування суперечить основним принципам цивільного судочинства диспозитивності та змагальності сторін.

Копію ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримала 07 листопада 2022 року, а 13 березня 2023 року через адвоката Барановську Л.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу та заяву, в якій просить продовжити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Зазначає, що територія Житомирської області тривалий час була зоною бойових дій і дотепер зберігається загроза ракетних та авіаційних ударів, а ворог продовжує здійснювати артилерійські обстріли прикордонних районів, де проживає ОСОБА_1 , у зв`язку з чим працівники періодично змушені переривати свою роботу та покидати робочі місця через оголошення повітряної тривоги. Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи, страждає на психічний розлад, який позбавляє її у повній мірі адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, постійно хворіє та потребує сторонньої допомоги, юридично не обізнана, а тому не змогла вчасно звернутися за правовою допомогою. У відзиві просить провести розгляд справи за участі відповідача та її представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Овруцьким районним судом Житомирської області; відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові ВСУ від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді справи. Крім того, витрати відповідачем кредитних коштів склали згідно з розрахунком за період із 17 лютого 2017 року по 15 лютого 2022 року суму 126 400,25 грн, але загальна сума погашення за кредитом склала суму 126 467,17 грн, яка перевищила витрачені кошти на 66,92 грн. Банк нараховував та самостійно списував проценти, хоча їх розмір та умови їх нарахування і стягнення сторонами до 23 грудня 2021 року не погоджувалися.

Відповідно до частини другої ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за можливе продовжити відповідачу строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Положеннями ст.212 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням сторони може постановити ухвалу про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Стаття 368 ЦПК України визначає порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції та зазначає, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, окрім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд забезпечив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, що передбачає обізнаність учасника процесу із аргументами інших учасників справи та необмеження у праві реагувати на аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Крім того, кожен із учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду в справі № 668/13907/13-ц), а відповідно в такому випадку відпадають підстави для проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в апеляційному порядку оскаржується рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підстави для застосування частини третьої ст.369 ЦПК України відсутні. Суд не вбачає підстав для виклику сторін у судове засідання, а за таких обставин відпадає доречність проведення відеоконференції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 17 лютого 2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14). У заяві зазначено, що відповідач згодна із тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до липня 2020 року; № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2024 року; № НОМЕР_3 із терміном дії до лютого 2025 року; №047185 із терміном дії до квітня 2025 року та №813705 із терміном дії до листопада 2025 року (а.с.13).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 17 лютого 2017 року по 15 червня 2021 року. Так, 17 лютого 2017 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 500 грн; 24 травня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 6 000 грн; 16 жовтня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 11 000 грн; 28 листопада 2019 року кредитний ліміт збільшився до 14 000 грн, 02 квітня 2021 року кредитний ліміт збільшився до 19 000 грн, а 15 червня 2021 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.12).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 червня 2019 року становить 21 307,04 грн, яка складається з: 17 728,25 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3 578,79 грн - заборгованість за простроченими процентами (а.с.5-11).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

До анкети-заяви банк додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold», а також копію Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису ОСОБА_1 не містять.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг із Тарифів та ці Умови і Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміни процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг із Тарифів та копію Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяг із Тарифів і копію Умов та Правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витязі з Тарифів та копії Умов і Правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем документи складовою частиною кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін із цих істотних умов.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додану до позовної заяви копію Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач, коли підписувала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Також на обґрунтування доводів щодо нарахування процентів за користування кредитом АТ КБ «ПриватБанк» до позову додало паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування та який підписала ОСОБА_1 23 грудня 2021 року (а.с.15-19).

Разом із тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які вкладені у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформляється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Отже, ознайомлення ОСОБА_1 із паспортом споживчого кредиту та його підписання відповідачем лише 23 грудня 2021 року, тоді як анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана відповідачем 17 лютого 2017 року, не означає укладення договору про споживчий кредит від 17 лютого 2017 року на умовах паспорту від 23 грудня 2021, оскільки такі дії мали передувати укладенню договору від 17 лютого 2017 року, а не навпаки. Отже, у паспорті кредиту від 23 грудня 2021 року не відбулася фіксації волі сторін договору та його змісту за кредитними правовідносинами, які виникли 17 лютого 2017 року. За таких обставин, не можна вважати, що сторони у паспорті досягли домовленості щодо процентної ставки у межах пільгового періоду, процентної ставки за межами пільгового періоду, типу процентної ставки, а також процентної ставки, яка могла б застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо за зобов`язаннями, які виникли 17 лютого 2017 року, та й паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, а не способом підтвердження досягнення сторонами домовленості щодо істотних умов самого кредитного договору, якими є проценти.

Проте, із виписки за договором №б/н за період із 17 лютого 2017 року по 01 лютого 2022 року прослідковується, що за наданими відповідачу кредитними картками регулярно здійснювалися грошові операції у межах суми кредитного ліміту 19 000 грн та проводилося самостійне списання банком без погодження з клієнтом процентів за користування кредитним лімітом (а.с.88-99).

Як підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, банк нараховував та списував проценти, але належними та допустимими доказами, які б містилися у матеріалах справи, не доведено досягнення між сторонами домовленості щодо жодних процентів, а відтак законності дій банку й щодо їх автоматичного списання.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» додало копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписану відповідачем ОСОБА_1 18 березня 2020 року, яка не була долучена банком до позовної заяви та не надана до суду першої інстанції у зв`язку з великим обсягом документів та через технічну помилку пропуску заяви, як зазначає банк у своїй апеляційній скарзі в обгрунтування причин (а.с.121-126).

Тлумачення пункту 6 частини другої ст.356, частин першої-третьої ст.367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів у відзиві на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції не може прийняти як доказ копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 18 березня 2020 року, яка не була подана позивачем до суду першої інстанції, оскільки банком не доведена неможливість її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Та обставина, що вказана заява не була долучена до матеріалів справи через великий обсяг документів не спростовує необачності позивача, який мав заяву в своєму розпорядженні та перешкод у її поданні у позивача не було, бо навіть останній не звертався до суду першої інстанції з цього приводу. Банк мав можливість подати заяву до суду першої інстанції та не подав її виключно з причин, що об`єктивно залежали від нього. Отже, виключного випадку, який би надавав можливість суду апеляційної інстанції прийняти доказ, що не був наданий на дослідження суду першої інстанції, не встановлено.

Із огляду на вищевикладене, позивач не довів наявність у відповідача перед ним заборгованості на суму 21 307,04 грн за кредитними зобов`язаннями від 17 лютого 2017 року станом на 15 лютого 2022 року.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» є правильним.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: