ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Суми

Справа №591/7758/21

Номер провадження 22-ц/816/333/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., повний текст якого виготовлено 12 січня 2023 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивувало тим, що 27 травня 2019 року ОСОБА_1 підписано заяву №601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 83214 грн 00 коп., строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала належним чином взятих на себе зобов`язань, станом на 30 вересня 2021 року утворилася заборгованість на загальну суму 93547 грн 69 коп., з яких 56539 грн 07 коп. - заборгованості за кредитом, 08 грн 20 коп. - заборгованості за процентами, 37000 грн 42 коп. - заборгованість за комісією, яку банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2023 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 39201 грн 04 коп. та 953 грн 40 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на час укладення кредитного договору 27 травня 2019 року, спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про споживче кредитування», який передбачає можливість включення в договір комісійної винагороди кредитодавця. Звертає увагу на те, що умовами укладеного між сторонами договору, з якими була обізнана відповідач та погодилася на них, була передбачена сплата комісії та визначено її розмір.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про здійснення розрахунку заборгованості виходячи з двох видів періодичних (щомісячних) платежів, є помилковими.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не була надана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, паспорту споживчого кредиту запереченню банку на заяву відповідача про перегляд заочного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечив проти її задоволення і просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 травня 2019 року ОСОБА_1 підписано заяву №601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій остання просила надати їй кредит на наступних умовах: цільове призначення - споживчі цілі; сума - 83214 грн 00 коп.; строк - 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%; розмір процентної ставки - 0,01% річних; спосіб надання кредиту - видача готівки через касу банку (т.1, а.с. 151).

В заяві від 27 травня 2019 року наведено також графік платежів, за яким сума повернення здійснюється рівними частинами (ануїтентно); дата платежу - до 27 числа кожного календарного місяця; платіжні періоди - з 27 травня 2019 року по 27 травня 2022 року; усього за 36 місяців 172798 грн 25 коп.; сума платежу за розрахунковий період - 4799 грн 96 коп. та 4799 грн 65 коп. останній платіж; комісія за обслуговування кредитно заборгованості - 2488 грн 10 коп. щомісячно.

До укладення кредитного договору, 27 травня 2019 року ОСОБА_1 підписано також паспорт споживчого кредиту кредит на загальні цілі - GP Standard ВСЕЯСНО Premium (36) без довідки - видача через касу, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування (т. 1, а.с. 152).

Надання кредитних коштів в сумі 83214 грн 00 коп. підтверджується меморіальним ордером №RT.35438070.69835.8810від 27 травня 2019 року (т.1, а.с. 12).

23 листопада 2020 року АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_1 надіслано досудову вимогу (повідомлення), в якій доведено до відому останньої, що станом на 23 листопада 2020 року існує заборгованість в сумі 78688 грн 52 коп., яку банк просив погасити в строк до 30 листопада 2020 року (т.1, а.с. 13, 14).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №601 від 27 травня 2019 року слідує, що відповідач по квітень 2020 року включно вносила кошти на погашення кредитної заборгованості, станом на 30 вересня 2021 року, загальна сума грошових вимог банку до відповідача становить 93547 грн 69 коп., з яких 56539 грн 07 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 08 грн 20 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 37000 грн 00 коп. прострочена заборгованість за комісією (т.1, а.с. 15-16).

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції вказував на те, що банк здійснював розрахунок заборгованості враховуючи два види періодичних (щомісячних) платежів, що суперечить умовам договору. Щодо сплати комісії за обслуговування кредиту, то суд зазначив, що обслуговування кредитної заборгованості є складовою плати за користування кредитними коштами у вигляді нарахованих та сплачених відсотків та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що надаються клієнту банком.

При визначенні розміру заборгованості що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи договір, ОСОБА_1 сприймала умови договору щодо розміру комісії, саме як 2,99% річних, а тому загальний розмір нарахованої комісії мав становити 6033 грн 02 коп. Сплачені відповідачем кошти на загальну суму 18847 грн 98 коп., судом зараховано на погашення основної кредитної заборгованості.

Колегія суддів повністю з таким висновками погодитися не може, з огляду на таке.

У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується ОСОБА_1 , АТ «ПУМБ» виконані умови кредитного договору від 27 травня 2019 року, кредит в сумі 83214 грн 00 коп. був наданий боржнику, яка, у свою чергу вносила кошти на часткове погашення кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про узгодженість нарахованих відповідачу періодичних щомісячних платежів з комісії за обслуговування кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, з умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

Так, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що умовами укладеного договору між банком та ОСОБА_1 обумовлено нарахування, як комісії за обслуговування кредитної заборгованості, так і процентів за користування кредитними коштами. Зазначена в графіку платежів сума платежу в сумі 4799 грн 69 коп., є загальним розміром щомісячного платежу, що включає в себе тіло кредиту, відсотки та комісію.

Крім того, підписана відповідачем заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в графі «Графік платежів» містить розмір щомісячної комісії, яка підлягала сплаті відповідачем - 2488 грн 10 коп., що також не було враховано судом, приймаючи до уваги ствердження відповідача, що вона сприймала умови договору в частині розміру комісії, як 2,99 % річних.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції паспорту споживаного кредиту, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною украденого кредитного договору. Такі ж висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Частинами 1 та 4 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абз 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як уже зазначалося, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку платежів, який є частиною кредитного договору від 27 травня 2019 року.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27 травня 2019 року умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

За таких обставин, в період з 27 травня 2019 року по 27 вересня 2021 року, банком без належним на те правових підстав нарахована комісії за обслуговування кредитними коштами на загальну суму 69666 грн 80 коп., з яких ОСОБА_1 сплачено 24881 грн 00 коп., що мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, а тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 33161грн 49 коп.((83214,00+8,20)-50060,71).

Присуджений місцевим судом до стягнення розмір кредитної заборгованості в сумі 39201 грн 04 коп. відповідачем не оспорюється, а тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для зменшення цієї суми боргу.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за комісією.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Ю. О. Філонова