ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2073/23 Справа № 210/5576/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/5576/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко Олена Петрівна, Регіональне управління Національного банку України у Дніпропетровській області про захист прав споживачів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Хлистуненко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., Регіональне управління Національного банку України у Дніпропетровській області про захист прав споживача.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним ( ОСОБА_1 ) та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Криворізької філії 15.02.2008 року було укладено наступні договори: договір про іпотечний кредит №KRHTG9 на суму 105225 грн., цільове призначення якого придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу №519 від 15.02.2008 року за інвестиційним договором №552 від 15.02.2008 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; кредитний договір №KRHTG9 на суму 21045 грн., цільове призначення якого споживчі потреби. Умовами обох споживчих кредитних договорів передбачалась можливість погашення зобов`язань за ними будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством України, що знайшло своє підтвердження у п.п.5.2.8; 8.10 основного договору та п.2.4.2 кредиту на початковий внесок. Відповідно до умов п.п.2.3; 5.1.2 основного договору було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 , та відповідно до п.2.4 цього договору відкрито рахунок для внесення готівки або безготівкових перерахувань 5259, а також для нарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. На виконання обох споживчих договорів в частині умов погашення зобов`язань за ними, у відповідності до п.7.2 кредиту на початковий внесок були відкриті рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_1 .

Вважаючи, що вже виконав свої зобов`язання перед банком, погасивши весь борг за двома кредитами, позивач неодноразово протягом 2014-2016 років звертався до банку.

Позивачем було отримано електронну роздруківку від працівника банку, з якої він ( ОСОБА_1 ) дізнався про існування рахунків про відкриття яких він не просив банк та не укладав жодних угод, а саме: №708392 (згідно угоди №SAMDN0633) віртуальний рахунок Приват 24; № НОМЕР_3 (згідно угоди №SAMDNFF36) карта для виплат; № НОМЕР_4 (згідно угоди №SAMDN 0217) бонусний договір.

16.11.2016 року позивач черговий раз звернувся до банку з заявою про те, що з метою вирішення питання дострокового погашення обох кредитів, враховуючи факт значної переплати коштів за ними, не нараховувати надалі а ні відсотки за користування кредитними коштами, а ні пені та штрафів за цими договорами. Однак, на вказану заяву позивачем відповіді так і не отримано. Зважаючи на те, що відповідач тривалий час неналежним чином виконує прийняті на себе перед позивачем обов`язки, ОСОБА_1 вважає, що його права підлягають захисту в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів».

За умовами обох договорів ОСОБА_1 до лютого місяця 2028 року (кінця дії договорів) мав би повернути банку 403 723,19 грн. За період користування коштам протягом 10 років позивач мав би повернути 126 270,00 грн.

Позивачем було замовлено звіт сертифікованого спеціаліста аудитора щодо розрахунків за спірними договорами.

Згідно звіту від 14.12.2016 року спеціаліста ТОВ АУДИТОРСЬКА ФІРМА «РЕСПЕКТ-ЛЛ» ОСОБА_2 зроблені наступні висновки:

- за договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року станом на 15.02.2028 року позичальник мав би сплатити банку 336 436,79 грн.;

- за договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року станом на 15.02.2028 року позичальник мав би сплатити банку 67 286,40 грн.;

- загальна сума за двома договорами по сплаті банку станом на 15.02.2028 року складає 403 723,19 грн.;

- станом на 13.09.2016 року ОСОБА_1 сплачено на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за період з 14.03.2008 року по 12.09.2016 року за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року грошових коштів у розмірі 545 922,19 грн.;

- ОСОБА_1 , станом на 13.09.2016 року здійснена переплата грошових коштів за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 372 657,65 грн.

За умовами договору банку в іпотеку була передана квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач повідомляв представникам банку про наміри скористуватись правом приватної власності на належне йому нерухоме майно, у зв`язку з нагальною потребою поліпшення житлових умов, шляхом розірвання кредитних договорів, у зв`язку з достроковим погашенням заборгованості та як наслідок зняття заборон на відчуження нерухомого майна, але банком це повідомлення було проігноровано.

З метою погашення заборгованості позивач працював у тяжких умовах, що негативно вплинуло на загальний стан здоров`я. Крім того, працюючи за межами України позивач тривалий час не бачив родину.

Вищенаведене свідчить про факти порушення відповідачем майнових і не майнових прав і свобод позивача, що і стало наслідком здійснення останнім значних переплат по своїм зобов`язанням у розмірі 372 657,65 грн. та спричинення моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Позивач просив суд:

1. Визнати порушеними його права як споживача ПАТ КБ «ПриватБанк» внаслідок невиконання ЗУ «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність», «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» при укладанні та виконанні у місті Кривому Розі цим банком правочинів зі споживчого кредитування, а саме: за договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та за кредитним договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року, укладеними фізичною особою ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

2. Визнати розірваними наступні правочини: договір про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та кредитний договір № KRHTG9 від 15.02.2008 року зі споживчого кредитування, укладені фізичною особою ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

3. Визнати припиненими наступний правочин: іпотечний договір №KRHTG9, укладений фізичною особою ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» через дострокове виконання позивачем зобов`язань за основним зобов`язанням договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року.

4. Зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. виключити з Державного реєстру іпотек, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №522, у Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер обтяження №6687229, вид обтяження: іпотека; та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №523 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження №6602314 записи про іпотеку та записи про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» негайно повернути позивачу правочин - договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який незаконно перебуває у володінні іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк».

6. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 переплату за двома споживчими кредитами у розмірі 372657,65 грн.

7. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати у сумі 1500 грн. по оплаті за надання послуг спеціаліста аудитора аудиторської фірми «РЕСПЕКТ-ЛЛ» та 900 грн. за проведення почеркознавчої експертизи.

8. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 75000 грн.

9. Покласти на відповідача усі судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., Регіональне управління Національного банку України у Дніпропетровській області про захист прав споживача залишено без задоволення, також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На зазначене рішення позивачем було подано апеляційну скаргу, у якій він просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано припиненою іпотеку за договором від 15 лютого 2008 року № KRHTG9, укладеною між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язано приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. виключити з Державного реєстру іпотек, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №522 у Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер обтяження: №6687229, вид обтяження: іпотека; та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №523 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: №6602314 записи про іпотеку та записи про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 372657,65 грн. переплати за договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та кредитним договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу №519 від 15.02.2008 за інвестиційним договором №522 від 15.02.2008, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у сумі 2400 грн., які складаються з витрат по оплаті за надання послуг з висновку спеціаліста аудитора аудиторської фірми «РЕСПЕКТ-ЛЛ» в сумі 1500 грн. та 900 грн. за проведення почеркознавчої експертизи. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що особливість договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008р. полягала по-перше: у тому, що цей кредит був оформлений по Державній програмі забезпечення молоді житлом на 2002-2012 роки, затверджений постановою КМУ від 29.07.2002р. №1089, в рамках співробітництва ЗАТ КБ «ПриватБанк» з Державною іпотечною установою (ДІУ), створеною Постановою КМУ від 08 жовтня 2004 року №1330, по-друге: надання кредиту за цією програмою передбачалось виключно у національній валюті України гривні. Це означало, що сам основний договір й будь-які додаткові угоди до нього не мали передбачати зміни валюти кредитування, що відображено у пунктах 5.1.3, 5.1.4, 5.2.3, 8.1 цього договору. Вказує про те, що сума зобов`язання 105225 грн. і валюта зобов`язання гривня, не змінювались упродовж дії цього іпотечного договору від 15.02.2008 року, про що свідчить відповідь приватного нотаріуса Ставніченко О.П. від 07.11.2016 №470/01-16 на відповідний запит ОСОБА_1 від 10.10.2016 року. ОСОБА_1 ніяких інших договорів або будь-яких змін до умов вищевказаних договорів з відповідачем не укладав, сплачував крім необхідних договірних платежів також платежі на дострокове погашення кредитних зобов`язань, здійснюючи платежі, які подекуди у 2 - 3 рази перевищували ануїтетний щомісячний платіж за двома кредитами, всього за 8 років і 7 місяців (станом на 13.09.2016 року) позивач здійснив 137 платежів на загальну суму 545922,19 грн. Станом на вересень 2016 року (останній платіж по кредитам) позивач повністю, достроково, з переплатою, виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів й відсотків за їх користування, що спонукало його до численних усних і письмових звернень у банк, однак відповіді на звернення і заяви позивача містили лише відмови у наданні позивачу інформації, що є грубим порушенням прав споживача на отримання повної, своєчасної та правдивої інформації від надавача кредитно-фінансових послуг споживачу.

Після звернення до суду з позовом представником відповідача суду були надані посвідчені ним копії чотирьох документів, а саме: додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року; додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору №KRHTG9 від 15.02.2008 року, заяви №45 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 доларів США, заяви №46 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 доларів США, а також розрахунок заборгованості за договором №KRHTG9, станом на 20.02.2017, яка склала 12158,23 USD або 328590 грн. та розрахунок заборгованості за договором №KRHTG9, також станом на 20.02.2017 року, яка склала 75,72 USD або 2046,42 грн. Позивач вказав, що він ніколи не підписував надані банком додаткові угоди та заяви, у зв`язку з чим по справі декілька разів призначалась судова почеркознавча експертиза і у Банка судом витребовувались оригінали названих вище додаткових угод та заяв, однак відповідачем було надано тільки один оригінал додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008, яка була без додатків та графіка погашення кредиту, які є невідємною частиною цієї додаткової угоди. Відповідно до висновку експерта від 14.03.2019 року №28/1.1/276 Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Коверніченко Л.Р. встановлено, що: «підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Позичальник», «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто» додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням автентичним підписам ОСОБА_1 ».

Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги недостовірні і недостатні докази надані відповідачем, а саме ксерокопії заяв №45, №46 від 27.08.20008 року про продаж йому іноземної валюти та ксерокопію додаткової угоди від 27.08.2008 року та оригінал додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9, зробивши хибний висновок про те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008, за умовами якого було змінено валюту зобов`язання з гривні на долар США. Скаржник, посилаючись на правову позицію ВП ВС у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц зазначив, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може бути визнаний недійсним. Суд першої інстанції мав зробити висновок про неукладеність позивачем додаткових угод від 27.08.2008 до договору про іпотечний кредит №№KRHTG9 та до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 і задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

У заяві представника відповідача ОСОБА_4 , яка надійшла на адресу суду апеляційної інстанції 06.01.2021 року, зазначено, що суд першої інстанції не робив висновку про додаткові угоди про зміну валюти кредитування, оскільки ці додаткові угоди не були предметом розгляду, позивач про них нічого не зазначав ні в підставах, ні в предметі позову, а суд не має права виходити за межі позовних вимог. Вказує, що експертиза, яка була проведена по одній додатковій угоді про зміну валюти кредитування не відповідає правовим нормам проведення експертиз, не зрозуміло, які обставини, що зазначені у позові, ця експертиза підтверджує або спростовує. Зазначає, що підстави та предмет позову не кореспондуються між собою, оскільки сторона позивача стверджує, що виконала договір, а просять його розірвати.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео конференції, заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотечного кредиту №KRHTG9 на 105225 грн. строком до 15 лютого 2028 року під 15 % річних.

Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 105225 грн., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку і на умовах та в строки визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

15 лютого 2008 року сторони уклали додаток №1 до кредитного договору №KRHTG9 «загальна вартість кредиту».

Окрім того, 15 лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KRHTG9. За умовами цього договору банк зобов`язався надати позичальнику 21045 грн. до 15 лютого 2028 року під 1,25 % в місяць на суму залишку кредиту. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором визначені в розділі 7 договору.

Цього ж дня сторони уклали додаток №1 до кредитного договору №KRHTG9 «загальна вартість кредиту».

15 лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір №KRHTG9, за яким іпотекодавець на забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передав, а іпотекодержатель прийняв у порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме двокімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 64,00 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кредитних договорів №KRHTG9 та №KRHTG9 позивач здійснював оплати які, на його думку, вже в 2016 році були більшими, ніж передбачено вказаними вище договорами.

У справі наявна додаткова угода між сторонами від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року № KRHTG9, за умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені в розділі 8 договору.

Пункт 8.1 вказаного договору визначає, що банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_5 на строк з 27 серпня 2008 року до 15 лютого 2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 22 879,50 дол. США на такі цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надавання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 цього договору.

Станом на 27 серпня 2008 року залишок заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № KRHTG9 становив 105703,29 грн., що еквівалентно 22 879,50 дол. США.

У справі також наявна додаткова угода від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року № KRHTG9, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені в розділі 8 договору.

Пункт 8.1 вказаного договору визначає, що банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_5 на строк з 27 серпня 2008 року до 15 лютого 2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 4563,25 дол. США на споживчі цілі, шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 цього договору.

Станом на 15 серпня 2008 року залишок заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 становив 21082,22 грн., що еквівалентно 4563,25 дол. США.

У справі також містяться заяви від імені ОСОБА_1 №45 про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 дол. США та № 46 про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 дол. США на виконання зазначених додаткових угод.

Протягом судового розгляду справи позивач заперечував укладення з відповідачем 27 серпня 2008 року додаткових угод до договорів від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та від 15 лютого 2008 року №KRHTG9, якими надані йому грошові кошти у гривнях були переведені у долари США, а саме заперечував підписання ним цих додаткових угод, як і заперечував підписання ним заяв від 27 серпня 2008 року №45 та №46 про отримання грошових коштів від банку у доларах, та зазначив, що договори укладалися ним з метою придбання квартири в один день 15 лютого 2008 разом із укладенням договору купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом у приміщенні банку.

У зв`язку з зазначеним 19 липня 2017 року позивачем було надано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, згідно якого він просив на вирішення експерта поставити наступні питання: «Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника заява №45 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 доларів США? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника заява №46 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 доларів США? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника додаткова угода від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ККНТС9 від 15.02.2008 року? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника додаткова угода від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № КШТГС9 від 15.02.2008 року?»

Зазначене клопотання було задоволено ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 02 серпня 2017 року, проведення експертизи доручено судовим експертам Дніпропетровського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Крім того, даною ухвалою витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінали документів, що містяться в кредитній справі по кредитуванню у 2008 році ОСОБА_1 , а саме: додаткову угоду від 27.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №КRHTG9 від 15.02.2008 року з усіма додатками та невідємними частинами до неї, нібито укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; додаткову угоду від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №КRHTG9 від 15.02.2008 року з усіма додатками та невідємними частинами до неї, нібито укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; заяву ОСОБА_1 №45 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 доларів США; заяву ОСОБА_1 №46 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 доларів США.

У подальшому від експертної установи надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, у тому числі оригіналів документів, що містяться в кредитній справі по кредитуванню у 2008 році ОСОБА_1 , а саме: додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №КRHTG9 від 15.02.2008 року з усіма додатками та невідємними частинами до неї, нібито укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №КRHTG9 від 15.02.2008 року з усіма додатками та невідємними частинами до неї, нібито укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; заяви ОСОБА_1 №45 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 доларів США; заяви ОСОБА_1 №46 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 доларів США.

Зазначене клопотання було направлено відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» 12.10.2017 року та отримано ним 24 жовтня 2017 року.

19 грудня 2017 року від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з ненаданням оригіналів досліджуваних документів.

Ухвалою від 02 лютого 2018 року зазначені оригінали додаткових угод та заяв були повторно витребувані у відповідача, строк для виконання ухвали надано до 05 березня 2018 року. Зазначену ухвалу було отримано відповідачем 09 лютого 2018 року.

05 березня 2018 року представник відповідача надав до суду оригінал додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №КRHTG9, а також виписку банку та видаткові банківські документи.

Ухвалою від 20 березня 2018 року було витребувано у відповідача оригінали документів кредитної справи по наданню ЗАТ КБ «ПриватБанк» у 2008 році кредитів ОСОБА_1 за договорами №KRHTG9 від 15.02.2008 року та №KRHTG9 від 15.02.2008 року, у тому числі: заяву №45 від 27.08.2008 року від ОСОБА_1 про продаж іноземної валюти; заяву №46 від 27.08.2018 року від ОСОБА_1 про продаж іноземної валюти; - договір про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року з додатковою угодою від 27.08.2008 року та усіма додатками та невідємними частинами до нього; кредитний договір №KRHTG9 від 15.02.2008 року від 15.02.2008 року, з додатковою угодою від 27.08.2008 року до нього та з усіма додатками та невідємними частинами до нього.

Ухвала була отримана відповідачем 03 травня 2018 року.

Ухвалою від 17 травня 2018 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експерта поставлено наступні питання: «Ким, ОСОБА_1 або іншою особою, підписана зі сторони позичальника заява №45 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 22879,50 доларів США? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника заява №46 від 27.08.2008 року про продаж іноземної валюти в сумі 4563,25 доларів США? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника додаткова угода від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ККНТС9 від 15.02.2008 року? Ким, ОСОБА_1 , або іншою особою, підписана зі сторони позичальника додаткова угода від 27.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №КШТГС9 від 15.02.2008 року?»

19 грудня 2017 року від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з ненаданням матеріалів для проведення експертизи.

Ухвалою від 17 вересня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23 січня 2019 року) втретє було задоволено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої постановлено питання - чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Додатковій угоді від 27.08.2008року до Договору про іпотечний кредит №КRHTG9 від 15.02.2008 року ОСОБА_1 чи іншою особою?

За висновком експерта від 14 березня 2019 року №28/1.1/276 підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Позичальник», «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто» додаткової угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9, виконав не ОСОБА_1 , а інша особа з наслідуванням автентичному підпису ОСОБА_1 .

Таким чином вбачається, що позивач неодноразово заявляв клопотання про витребування оригіналів додаткових угод і оригіналів заяв від 27 серпня 2008 року №45 та №46 для призначення та проведення почеркознавчої експертизи, які суд задовольнив та витребував у відповідача оригінали письмових доказів.

На виконання ухвал суду відповідач надав лише оригінал однієї додаткової угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року за №KRHTG9, решту документів надав у ксерокопіях, завірених банком.

За звітом спеціаліста ОСОБА_2 про фактичні результати погоджених процедур від 14 грудня 2016 року станом на 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 сплатив на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за період з 14 березня 2008 року до 12 вересня 2016 року за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15 лютого 2008 року 545922,19 грн. Встановлена переплата ОСОБА_1 станом на 13 вересня 2016 року в розмірі 372657,65 грн.

Відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції надав виписку за кредитним договором від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 за період з 01 лютого 2008 року до 16 листопада 2016 року, згідно з якою залишок кредиту після погашення станом на 15 вересня 2016 року становить 11363,65 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що ані позивач, ані його представники жодного разу позовні вимоги не уточнювали, вимог щодо визнання недійсними або розірваними додаткових угод до договорів про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та №KRHTG9, не заявляли, тому суд не бере до уваги висновок експерта від 14 березня 2019 року №28/1.1/276 та пояснення позивача, допитаного як свідка, про неукладання зазначених додаткових угод.

Зазначив, що після укладення 27 серпня 2008 року додаткових угод до іпотечних договорів від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та №KRHTG9 валюта розрахунків за кредитними договорами переведена у долари США, а саме: надані грошові кошти, залишок заборгованості та щомісячні платежі за договорами від 15 лютого 2008 року № KRHTG9 та № KRHTG9.

Суд першої інстанції не взяв до уваги звіт спеціаліста від 14 грудня 2016 року, оскільки під час розрахунку спеціаліст не взяла до уваги тіло кредитів за весь період, а саме з 15 жовтня 2016 року до 15 лютого 2028 року включно, а також не врахувала додаткові угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та додаткову угоду від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9, станом на 15 вересня 2016 року дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та №KRHTG9 не відбулось, а, навпаки, є 11363,65 дол. США заборгованості, отже підстави для розірвання цих договорів за достроковим виконанням зобов`язання відсутні.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Припинення зобов`язання регулюється главою 50 розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України вказує про те, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив про дострокове виконання зобов`язань позивачем за основним зобов`язанням - договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року.

На підтвердження обставин про дострокове виконання зобов`язань за основним зобов`язанням позивачем суду надано звіт спеціаліста про фактичні результати погоджених процедур від 14.12.2016 року, проведеним ТОВ «Аудіторська фірма «Респект-ЛЛ» в особі аудитора Іщенко Л.В. (сертифікат аудитора серії А №001804, чинний до 27.12.2018 року) висновками, якого встановлено, що станом на 13.09.2016р. ОСОБА_1 сплачено на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за період з 14.03.2008р. по 12.09.2016р. за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008р. грошових коштів у розмірі 545922,19 грн. і станом на 13.09.2016р. позивачем здійснена переплата грошових коштів за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008р. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 372657,65 грн..

Так згідно цього Звіту ОСОБА_1 повинен був сплатити Кредитору за іпотечним договором кредит №KRHTG9 станом на 15.02.2028р. основний платіж -105225 грн., відсотки за кредитом - 231211,80 грн., всього - 336436,79 грн.; за кредитним договором №KRHTG9 станом на 15.02.2028р. основний платіж - 21045 грн., відсотки за кредитом 46241,40, що разом становить 67286,40 грн. Загальна сума за двома договорами: основний платіж - 126269,99 грн., відсотки за кредитами - 277453,20 грн., всього - 403723,19 грн..

Тобто, у разі сплати позивачем належних йому за договорами ануїтетними платежами (не менше 1401,82 грн. та 280,36 грн.) та встановленими у договорах відсотками станом на 15.02.2028 (строк закінчення дії обох договорів), ОСОБА_1 , взявши у Банку 126270 грн. грошових коштів за обома договорами, повинен був, з урахуванням нарахованих відсотків, сплатити кредитору грошові кошти в сумі 403723,19 грн.

У п.4.1 Договору про іпотечний кредит №KRHTG9 встановлено, що достроковим повним погашенням вважається повернення позичальником суми кредиту та, нарахованих відсотків за його користуванням в повному обсязі на дату погашення до настання кінцевого терміну погашення за цим договором.

У п.4.2 Договору про іпотечний кредит №KRHTG9 визначено, що достроковим частковим погашенням кредиту вважається сплата позичальником ануїтетних платежів у розмірах більших ніж ануїтетний платіж, але таким чином щоб сума була кратною розміру щомісячного ануїтетного платежу, вказаного в п.2.4 цього договору.

Так, зі звіту спеціаліста про фактичні результати погоджених процедур від 14.12.2016 року також вбачається, що станом на 15.09.2016р. основний платіж за іпотечним договором №KRHTG9 становить 14240,88 грн., відсотки за кредитом - 130146,58 грн., що разом становить 144387,46 грн. За кредитним договором №KRHTG9, основний платіж становить 2849,89, відсотки - 26027,19 грн., а всього - 28877,08 грн. Загальна сума за двома договорами станом на 15.09.2016р., основний платіж 17090,77, відсотки за кредитами -156173,77 грн., що разом становить - 173264,54 грн.

Звітом спеціаліста аудитора встановлено, що позивач ОСОБА_1 станом на 13.09.2016р. сплатив на користь Банку за період з 14.03.2008р. по 12.09.2016р. за обома кредитними договорами грошові кошти в розмірі 545922,19 грн., що також підтверджено наданими позивачем копіями квитанцій про сплату кредитів (всього 137 квитанцій) (т.2, а.с.45-74). Отже, звітом аудитора встановлена переплата на загальну суму 372657,65 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, приймає його як доказ на обґрунтування вимог позивача, оскільки він зроблений на підставі належних та допустимих даних, з урахуванням умов укладених між сторонами кредитних договорів. Відповідачем зазначений розрахунок не оспорено.

При цьому апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що дострокового виконання умов договору не відбулося з наступних підстав.

Роблячи даний висновок, суд першої інстанції виходив з умов додаткових угод від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року, а також наданої Банком з їх урахуванням виписки по кредиту, згідно якої залишок по кредиту станом на 15.09.2016 року становив 11363,65 доларів США.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи даний висновок суду, виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабо припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що однак не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

В апеляційній скарзі сторона позивача посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду зроблений у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, з аналогічних обставин справи, де зокрема: у п.7.18 зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено; п.7.21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом; п.7.22 разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів; п.7.23. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.; п.7.26. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Як зазначено вище, протягом судового розгляду справи позивач заперечував укладення ним з відповідачем 27.08.2008 року двох додаткових угод до договорів №KRHTG9 від 15.02.2008 року та №KRHTG9 від 15.02.2008 року, якими надані останньому грошові кошти у гривнях були переведені у долари США. Заперечував саме підписання ним цих додаткових угод, як і заперечував підписання ним заяв №45 та №46 від 27.08.2008року про отримання грошових коштів від Банку у доларах, тим більш, що договори укладалися ним з метою купівлі квартири в один день 15.02.2008 разом із укладенням договору купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом в приміщенні Банку.

З метою доведення даних обставин позивач, користуючись передбаченими процесуальним законом правами, неодноразово заявляв клопотання про витребування оригіналів додаткових угод і оригіналів заяв №45 та №46 від 27.08.2008 року для призначення та проведення почеркознавчої експертизи, які задовольнялись ухвалами суду про витребування у відповідача оригіналів цих документів.

На виконання ухвал суду відповідачем було надано лише один оригінал Додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит за №KRHTG9 від 15.02.2008 року, інші документи були надані в копіях, завірених Банком. При цьому відповідач не зазначив причин неможливості надання оригіналів витребуваних документів.

Висновком експерта №28/1.1/276 від 14.03.2019 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Позичальник», «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто» додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням автентичного підпису ОСОБА_1 (т.2 а.с.29-33).

Щодо додаткової угоди від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Незважаючи на неодноразове витребування судом оригіналу додаткової угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9 та заяв №45 і №46 від імені ніби то позивача, відповідач надав лише ксерокопії зазначених документів, що унеможливило проведення призначеної почеркознавчої експертизи. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач своєчасно і неодноразово отримував копії ухвал про витребування оригіналів вказаних документів та про призначення експертизи, однак не надав їх і про причини неможливості суд не повідомив.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі №596/979/17 (провадження № 61-48794св18) зазначено, що «відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні».

За таких обставин та враховуючи, що ненадання оригіналу додаткової угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9, а також оригіналів відповідних заяв призвело до неможливості проведення експертизи підпису боржника за договором, а також з урахуванням роз`яснення відповідачу про наслідки ухилення від участі в експертизі, то враховуючи приписи ст.109 УПК України, висновки з даного питання суду касаційної інстанції при перегляді рішення суду по даній справі, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід визнати факт відсутності особистого підпису позивача ОСОБА_1 на додатковій угоді від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року №KRHTG9.

Таким чином, з урахуванням того, що висновком експерта встановлено, що ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду від 27.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року, і апеляційним судом встановлено факт не підписання останнім додаткової угоди від 27 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 15 лютого 2008 року № KRHTG9, колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_1 правочини по вищевказаним додатковим угодам не вчиняв, тому ці правочини були укладені з недодержанням письмової форми та є нікчемними, що також узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.

З огляду на наведене вище колегія суддів погоджується із доводами сторони позивача про те, що подача окремого позову або заявлення вимоги про визнання недійсним зазначених правочинів (додаткових угод від 27 серпня 2008 року) непотрібна. Суд першої інстанції під час вирішення даного спору наведене не врахував, обмежившись у рішенні посиланням на те, що позивач позовні вимоги не уточнював і вимог про визнання недійсними або розірваними додаткових угод до договорів про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та №KRHTG9 від 15.02.2008 року, укладених 27.08.2008 року не заявляв, тому і дійшов помилкового висновку про повну відмову у задоволенні позову з посиланням на наявність несплаченої заборгованості станом на 15.09.2016 року в сумі 11363,65 доларів США, та нездійснення позивачем дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Як зазначено вище, відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право вернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.

При цьому визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2022 року по справі №761/36873/18 (провадження № 14-121цс21):«застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду».

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Одним зі способів припинення зобов`язання є його виконання (частина перша статті 599 ЦК України).

За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням.

Під належним виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своїм характером це поняття включає належних кредитора і боржника, належні час, предмет, місце і спосіб виконання.

Наданими позивачем доказами, зокрема, звітом спеціаліста про фактичні результати погоджених процедур від 14.12.2016 року, встановлено, що станом на 13.09.2016р. ОСОБА_1 сплачено на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за період з 14.03.2008р. по 12.09.2016р. за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008р. грошових коштів у розмірі 545 922,19 грн., і станом на 13.09.2016р. здійснена переплата грошових коштів за кредитним договором №KRHTG9 і договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008р. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 372657,65 грн., що також підтверджено копіями платіжних квитанцій про сплату позивачем Банку кредитних коштів на вказану у звіті суму - 545 922,19 грн.

Наведений доказ не спростовано відповідачем по справі.

За зазначених обставин апеляційний суд доходить висновку про визнання припиненими зобов`язань за договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та за кредитним договором № KRHTG9 від 15.02.2008 року зі споживчого кредитування, укладеними між фізичною особою ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з їх виконанням.

Апеляційний суд виходить з того, що заявлення кредитором в подальшому додаткових вимог до боржника не відповідає засадам цивільного законодавства, порушує принцип правової певності для останнього, який виконав зобов`язання і може розраховувати, що обмеження, які існували для нього на період виконання договірних зобов`язань, перестануть існувати.

У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Вирішення спору шляхом часткового задоволення позову відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, серед яких є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

За ч.1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що основне зобов`язання є припиненим внаслідок його виконання, то іпотека за договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року укладеним між фізичною особою ОСОБА_1 та Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» також є припиненою.

Крім того, оскільки за обставинами справи позивач виконав зобов`язання за обома договорами і за іпотечним кредитом №KRHTG9 і за кредитним договором №KRHTG9 в обсязі, передбаченому договорами на час дострокового їх погашення, та, як встановлено звітом аудитора переплатив Банку грошові кошти на загальну суму 372 657,65 грн., зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Підлягає задоволенню також позовна вимога щодо повернення позивачу оригіналу договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який незаконно перебуває у володінні іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки відсутні правові підстави для знаходження даного договору у відповідача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. виключити з Державного реєстру іпотек, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №522 у Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер обтяження: №6687229, вид обтяження: іпотека; та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна, зареєстровано в реєстрі нотаріуса за №523 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: №6602314 записи про іпотеку та записи про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 апеляційний суд зазначає наступне.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Позивач просить зобов`язати нотаріуса виключити записи про іпотеку та записи про заборону відчуження нерухомого майна. При цьому вбачається, що нотаріус є третьою особою у справі.

Матеріально-правові вимоги позивача у цивільній справі мають бути спрямовані на захист його прав, свобод чи інтересів, порушених або оспорюваних відповідачем, а не третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивач визначив відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», а нотаріус має статус третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача та не є стороною. Позовна вимога про зобов`язання нотаріуса до вчинення вказаних у позові дій суперечить нормам процесуального права.

Зазначене відповідає правовому висновку ВП ВС, викладеному у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц.

З огляду на це, враховуючи процесуальний статус учасників справи, а також те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, апеляційний суд доходить висновку про можливість ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження спірної квартири та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Водночас колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди розмірі 75000,00 грн., оскільки, як правильно зазначив суд, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, зважаючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким з наведених вище підстав, позов задовольнити частково, а саме: визнати припиненими зобов`язання за договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та за кредитним договором № KRHTG9 від 15.02.2008 року зі споживчого кредитування, укладеними між фізичною особою ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»; визнати припиненою іпотеку за договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року укладеною між фізичною особою ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з відповідача на користь позивача переплату за договорами в сумі 372657,65 грн.; зобов`язати відповідача повернути позивачеві оригінал договору купівлі-продажу квартири; зняти заборону відчуження спірної квартири та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням ставок судового збору, дійсних на момент подання позовної заяви та подання апеляційної скарги, враховуючи, що Під час розгляду справи позивач був звільнений від сплати судового збору в судах першої і апеляційної інстанції на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5931,38 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 8897,07 грн.

Окрім того, задоволенню підлягають і вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача понесених ним судових витрат в сумі 2400 грн., які складаються з витрат по оплаті за надання послуг з висновку спеціаліста аудитора аудиторської фірми «Респект-ЛЛ» в сумі 1500 грн. та 900,00 грн. за проведення почеркознавчої експертизи, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., Регіональне управління Національного банку України у Дніпропетровській області про захист прав споживача, задовольнити частково.

Визнати припиненою іпотеку за договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року укладеним між фізичною особою ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк».

Зняти заборону відчуження двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6602314 і виключити з Державного реєстру іпотек запис №6687229.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 372 657,65 грн. (триста сімдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят сім гривень шістдесят п`ять копійок) переплати за договором про іпотечний кредит №KRHTG9 від 15.02.2008 року та кредитним договором №KRHTG9 від 15.02.2008 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу №519 від 15.02.2008 за інвестиційним договором №522 від 15.02.2008, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у сумі 2400 грн. (дві тисячі чотириста гривень), які складаються з витрат по оплаті за надання послуг з висновку спеціаліста аудитора аудиторської фірми «Респект-ЛЛ» в сумі 1500 грн. та 900,00 грн. За проведення почеркознавчої експертизи.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь Держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5931,38 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню тридцять вісім копійок) та за подання апеляційної скарги у розмірі 8897,07 грн. (вісім тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень сім копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 січня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв