Справа № 296/3363/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2023 року м.Житомир
Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням заяви від 05.08.2022, поданої в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 20 000 доларів США.
В обґрунтування позову вказує, що 27.08.2019 відповідачка по справі ОСОБА_2 позичила у неї на власні потреби 20 000 доларів США та зобов`язалася повернути позичені грошові кошти у повному обсязі через два роки, тобто до 27.08.2021. При цьому, станом на 14.06.2022 відповідачка не повернула позичені грошові кошти та перестала реагувати на вимоги щодо необхідності їх повернення, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 22 серпня 2022 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін.
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01 листопада 2022 року у вказаній вище справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання, призначене на 04 січня 2023 року о 14 годині 00 хвилин, сторони не прибули.
Представник позивачки - адвокат Васинчук С.М., який діє на підставі ордеру серії АМ №1033086, подав до суду заяву, відповідно до змісту якої розгляд справи просить провести у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачка відзив на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідачки за її зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до приписів ЦПК України. Про дату, час та місце проведення судового розгляду відповідачка повідомлялася у встановленому законом порядку засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи повторну неявку відповідачки в судове засідання, відсутність відзиву на позов, а також наявну згоду представника позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , склала розписку про отримання нею від ОСОБА_1 в борг коштів в сумі 20 000 доларів США, які зобов`язалася повернути в строк до 27 серпня 2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки від 27 серпня 2019 року.
Оскільки відповідачкою ОСОБА_2 запозичені кошти ОСОБА_1 повернуто не було, остання звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України.)
Згідно частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договору позики, укладення якого підтверджується оригіналом розписки від 27 серпня 2019 року, яка засвідчує факт отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів в розмірі 20 000 доларів США.
З огляду на викладене, враховуючи наявність у позивачки оригіналу боргової розписки від 27 серпня 2019 року, що свідчить про невиконання відповідачкою зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 позичених грошових коштів в сумі 20 000 доларів США в обумовлений сторонами строк, тобто до 27 серпня 2021 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 .
При цьому, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає до стягнення з відповідачки ОСОБА_2 за договором позики від 27 серпня 2019 року, суд бере до уваги правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 (провадження №14-446цс18) згідно якої, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 27 серпня 2019 року в загальному розмірі 20 000 доларів США, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в загальному розмірі 5 850,00 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 серпня 2019 року в загальному розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 850,00 грн (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 09 січня 2023 року.
Головуючий суддя М. В. Петровська