ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/139/23 Справа № 196/821/21 Суддя у 1-й інстанції - Руснак А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро (далі ТОВ АБК Дніпро) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Позовна заява, мотивована тим, що у період з 08 грудня 2020 року по 30 липня 2021 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ АБК Дніпро, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, ТОВ АБК Дніпро не виплачена заробітна плата за липень 2021 року в розмірі 6 000,00 грн. та не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку тривалістю 15 календарних днів в розмірі 3 121,35 грн.

30 липня 2021 року він був звільнений за власним бажанням згідно наказу № 149-К від 30 липня 2021 року.

В день його звільнення 30 липня 2021 року відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частини першої статті 116 КЗпП України.

Згідно розрахунків у зв`язку із його звільненням повинно бути нараховано до виплати: 6 000,00 грн. заробітна плата за липень 2021 року; 3 121,35 грн. компенсація за 15 днів невикористаної відпустки; а всього 9 121,35 грн.

Середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи складає 6 000,00 грн., а середньоденна заробітна плата 285,71 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 36 робочих днів, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складав 6 571,33 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 121,35 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

В судовому засіданні позивач та його пердставник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2011 року, 08 грудня 2010 року на підставі наказу ТОВ АБК Дніпро від 07 грудня 2020 № 232-к позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду комірника на склад (а.с.25, т.1).

Згідно записів трудової книжки, наказом ТОВ АБК Дніпро від 30 липня 2021 року № 149-к позивача ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України 30 липня 2021 (а.с.25, т.1).

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ТОВ АБК Дніпро заборгованість по заробітній платі за липень 2021 року, а також належних йому виплат при звільненні в сумі 9 121,35 грн., з яких: 6 000,00 грн. заробітна плата за липень 2021 року; 3 121,35 грн. компенсація за 15 днів невикористаної відпустки.

Як на підставу для такого розрахунку заробітної плати позивач ОСОБА_1 вказав на ненадання ТОВ АБК Дніпро в день його звільнення остаточного розрахунку нарахованих сум та не проведення виплати належних йому коштів. Також, як на докази, якими підтверджуються, викладені в позовній заяві обставини, посилається на виписку по картці/рахунку і додатковим рахункам відкритим в АТ Акцент-Банк за період з 22 грудня 2020 року по 09 вересня 2021 року та відомості про страховий стаж, роздруковані з особистого кабінету позивача на веб-порталі Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що відповідачем не здійснювалися виплати на користь позивача на час звільнення, а саме в липні 2021 року, та не сплачено страхові внески за липень 2021 року (а.с.29-35, т.1).

Відповідачем ТОВ АБК Дніпро, на запит суду, на підтвердження нарахування та виплати розрахунку з позивачем ОСОБА_1 на час звільнення надані копії зарплатних відомостей та платіжних доручень про перерахування коштів для зарахування заробітної плати на карткові рахунки співробітників ТОВ АБК Дніпро в АТ Акцент-Банк, до яких включено позивача ОСОБА_1 , за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, копії видаткового касового ордеру від 30 липня 2021 року на суму 7 342,69 грн. з підписами керівника ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3 , відомості на виплату готівки № 231 за липень 2021 року зі вставним аркушем до додатку № 231, де в графі підпис про одержання мається підпис позивача ОСОБА_1 (а.с.43-115, т.1).

Зазначені у платіжних документах відомості щодо виплачених позивачу ОСОБА_1 сум за період з грудня 2020 року по червень 2021 року повністю узгоджуються з даними виписки по картці/рахунку позивача ОСОБА_1 в АТ Акцент-Банк (а.с.29-33, т.1) та відомості про страховий стаж, роздруковані з особистого кабінету позивача ОСОБА_1 на веб-порталі Пенсійного фонду України (а.с.34,35, т.1), з яких вбачається, що під час роботи позивачу ОСОБА_1 повністю виплачувалась нарахована заробітна плата з вирахуванням утриманого єдиного внеску за період з грудня 2020 року по червень 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами факту невиплати відповідачем йому заробітної плати при звільненні. Натомість розрахунок з позивачем ОСОБА_1 при звільненні відповідачем було проведено готівкою відповідно до видаткового касового ордеру від 30 липня 2021 року на суму 7 342,69 грн. з підписами керівника ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3 , відомості на виплату готівки № 231 за липень 2021 року зі вставним аркушем до додатку № 231, де в графі підпис про одержання мається підпис позивача ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про оплату праці, частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних днів.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Закону України Про оплату праці, заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції установлено і не спростовано матеріалами справи те, що між ТОВ АБК Дніпро та ОСОБА_1 під час звільнення останнього існує спір щодо оплати роботи за липень 2021 року та компенсації за 15 днів невикористаної відпустки.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на непроведення з ним остаточного розрахунку при звільненні.

Відповідач ТОВ АБК Дніпро, заперечуюти проти позовних вимог, вказував на виплату позивачу всіх сум належних при звільненні, на підтвердження чого надав копії зарплатних відомостей та платіжних доручень про перерахування коштів для зарахування заробітної плати на карткові рахунки співробітників ТОВ АБК Дніпро в АТ Акцент-Банк, до яких включено позивача ОСОБА_1 , за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, копії видаткового касового ордеру від 30 липня 2021 року на суму 7 342,69 грн. з підписами керівника ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_3 , відомості на виплату готівки № 231 за липень 2021 року зі вставним аркушем до додатку № 231, де в графі підпис про одержання мається підпис позивача ОСОБА_1 (а.с.43-115, т.1).

Водночас, позивач ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції стверджував, що розрахунок при звільненні він не отримував, так як підпис у платіжній відомості йому не належать, а у видатковому касовому ордері взагалі відсутній його підпис.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог статей 263-265 ЦПК України, отримавши заперечення позивача ОСОБА_1 проти наданих відповідачем доказів та належності його підпису у платіжній відомості на виплату готівки № 231, а саме у вставному аркуші до додатку № 231, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не скористався наданою йому процесуальною можливістю щодо переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, чим допустив неповне з`ясування усіх обставин, необхідних для правильного вирішення справи, оскільки призначення почеркознавчої експертизи є способом доведення ОСОБА_1 факту належності його підпису у платіжній відомості.

Одночасно з апеляційною скаргою, позивачем ОСОБА_1 було подано до Дніпровського апеляційного суду клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у вставному аркуші до додатку № 231 в графі Підпис про одержання тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Клопотання мотивовано тим, що підпис у вставному аркуші до додатку № 231 в графі Підпис про одержання виконаний не ним, коштів він не отримував, у зв`язку з чим, у нього наявні сумніви з приводу достовірності поданого позивачем вказаного документу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державного експертного закладу Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

На вирішення експертизи поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у вставному аркуші до додатку № 231 в графі Підпис про одержання тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Згідно висновку судового експерта № СЕ-19/104-22/31038-ПЧ від 26 жовтня 2022 року підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі Підпис про одержання у вставному аркуші до додатку № 231 на загальну суму 7 342,69 грн. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.7-13, т.2).

Таким чином, висновком судової експертизи підтверджено та неспростовано відповідачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях, що у день звільнення з позивачем ОСОБА_1 не було проведено остаточного розрахунку, заробітна плата за липень 2021 року та компенсація за 15 днів невикористаної відпустки не були виплачені, грошові кошти в сумі 7 342,69 грн. він не отримував, підпис у вставному аркуші до додатку № 231 на загальну суму 7 342,69 грн. йому не належить.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що протиправними діями підприємства порушено положення трудового законодавства та права позивача ОСОБА_1 на своєчасне отримання заробітної плати, а тому порушене право позивача підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за липень 2021 року в розмірі 6 000,00 грн. та компенсації за 15 днів невикористаної відпустки в розмірі 3 121,35 грн., а всього 9 121,35 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно з Порядком № 100 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу й в усіх інших випадках (крім оплати відпусток, призначення пенсії, відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я) обчислюється виходячи з виплати за останні два місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, в даному разі незаконному звільненню, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців (якщо ж він протягом останніх місяців не працював виходячи з виплат за попередні два місяці роботи). Для працівників з відрядною оплатою праці за відсутності оперативних даних для розрахунку заробітку за останній місяць розрахункового періоду він може змінюватися іншим місяцем, що безпосередньо передує розрахунковому періоду. З розрахункового періоду виключається лише час, протягом якого працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Отже, для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача ОСОБА_1 за травень 2021 року і червень 2021 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення у липні 2021 року.

Період затримки розрахунку при звільненні слід визначити з 30 липня 2021 року (день звільнення) по 19 січня 2023 року (день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року витребувано у ТОВ АБК Дніпро довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 на посаді комірника за формою, встановленою відповідно до розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями) за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні перед звільненням з посади.

Як убачається з довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої ТОВ АБК Дніпро на виконання ухвали апеляційного суду, сукупний дохід позивача у травні 2021 року (18 відпрацьованих робочих днів) склав 6 000,00 грн., а у червні 2021 року (20 відпрацьованих робочих днів) 6 000,00 грн., а всього 12 000,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає 315,79 грн.

Кількість робочих днів за вказаний період вимушеного прогулу складає 379 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток позивача ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2021 року по 19 січня 2023 року становить 119 684,41 грн. (315,79 грн. х 379 днів).

При цьому, указаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання установлених законодавством податків та зборів.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку, слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, стягнувши з ТОВ АБК Дніпро на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень 2021 року в розмірі 6 000,00 грн. та компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки в розмірі 3 121,35 грн., а всього 9 121,35 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2021 року по 19 січня 2023 року в розмірі 119 684,41 грн. з утриманням із цих сум установлених законодавством податків та зборів.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах суми платежу за один місяць в розмірі 6 000,00 грн слід допустити до негайного виконання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ТОВ АБК Дніпро на користь держави, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 4 540,00 грн. за перегляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за липень 2021 року в розмірі 6 000,00 грн. та компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки в розмірі 3 121,35 грн., а всього 9 121,35 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2021 року по 19 січня 2023 року в розмірі 119 684,41 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах суми платежу за один місяць в розмірі 6 000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алькогольно-безалкогольний комбінат Дніпро () на користь держави судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 4 540,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко