Справа № 462/6320/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд міста Львова в складі:

головуючого-судді: Кирилюка А.І.

при секретарі: Антощук А.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України Львівський завод збірних контрукцій про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» на його користь 68 298,62 грн заборгованості по заробітній платі та покласти судові витрати на відповідача.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що він з 23.01.2007 року по 26.02.2021 року перебував з ДП МОУ «ЛЗЗК» у трудових відносинах та 26.02.2021 року був звільнений за власним бажанням. Під час перебування з відповідачем у трудових відносинах, останній нарахував, але не виплатив заробітну плату в розмірі 68 298,62 грн, чим порушив його права, тому, в зв`язку з наведеним просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 18.11.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. /а.с.19-20/

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, а тому згідно із ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю учасників судового розгляду, фіксування засідання технічними засобами не здійснювалось.

Вивчивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Водночас, згідно із п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.01.2007 року по 26.02.2021 року перебував з ДП МОУ «ЛЗЗК» у трудових відносинах та 26.02.2021 року був звільнений за власним бажанням. /а.с.6-7/.

З розрахункових листів ОСОБА_1 убачається, що останньому з 11.2020 року по 02.2021 року нараховувалась заробітна плата. /а.с.8-9/

Як стверджує позивач, сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 68 298,62 гривень, що не спростовано відповідачем.

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З огляду на наведене, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати у нарахованому розмірі, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі є підставними та підлягають до задоволення.

Крім цього, варто наголосити, що згідно із п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті.

Крім цього, із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути із Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій»на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 68 298 /шістдесят вісім тисяч двісті дев`яносто вісім/ гривень 62 /шістдесят дві/ копійки, без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті.

Стягнути із Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 /

Відповідач: Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» /місцезнаходження: м.Львів, вул.Городоцька, 222, /

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.