ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м.Суми

Справа №588/315/22

Номер провадження 22-ц/816/70/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року в складі судді Щербаченко М.В., ухвалене в м. Тростянець Сумської області, повне судове рішення складено 13 жовтня 2022 року,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «А-Банк»)звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. Позивач надав позичальнику кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 свої зобов`язання зі своєчасного погашення заборгованості за кредитом та відсотками не виконує, у зв`язку з чим станом на 15 лютого 2022 утворилась заборгованість в сумі 10734,57 грн., яка складається з: 8355,79 грн. - заборгованість за кредитом; 2378,78 грн. - заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на зазначені обставини АТ «Акцент-Банк» просив суд стягнути з відповідача на його користь 10734,57 грн заборгованості за договором та судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28 серпня 2019 року у розмірі 4044,31 грн за тілом кредиту.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» 934,59 грн компенсації судового збору за подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Крім того, зазначає, що відповідач отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а отже погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинен сплачувати процентну ставку.

Звертає увагу на ту обставину, що до справи додані не тільки Тарифи банку, а і паспорт споживчого кредитування за програмою «Кредитна картка», в якому чітко визначені всі умови кредитування, зокрема строки та процентна ставка. Паспорт кредитування підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій вказані персональні дані клієнта.

В Анкеті-заяві наявна відмітка про згоду ОСОБА_1 з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, та ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладання і згоду з його умовами, зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. Анкета-заява не містить умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с. 7).

До кредитного договору банк додав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому наявна відмітка про підтвердження 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлення з дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг з номера телефону НОМЕР_1 . Крім того, паспорт споживчого кредиту містить відомості по трьох типах кредитних продуктів - картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold», картка «Зелена» (а.с. 7 зворот - 8).

Роздруківка про умови кредитування по кредитній карті «Зелена» та Тарифи по картці «Зелена», надані банком до суду, відповідачем не підписані (а.с. 8 зворот -16).

ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та надано кредитну картку: № НОМЕР_3 зі строком дії до грудня 2024 року, початковий кредитний ліміт - 5000 грн., який 04.02.2020 було збільшено до 8000 грн. (а.с.48, 50).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 28 серпня 2019 року станом на 15 лютого 2022 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 10734,57 грн, яка складається з наступного: 8355,79 грн - заборгованості за кредитом; 2378,78 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 5-6).

З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 судом установлено, що ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, його витрати по картці з урахуванням списаних позивачем відсотків станом на 01 вересня 2022 року становлять 46401,58 грн, з яких витрачених кредитних коштів та списаних як щомісячний платіж по кредитному договору «Розстрочка» у період з 28 серпня 2019 року по 27 липня 2021 року - 37843,31 грн (46401,58 грн - 8558,27 грн списаних відсотків) (а.с. 52-53).

Загальна сума поповнень по картці ОСОБА_1 становить 33799 грн (а.с. 52).

Задовольняючи позов АТ «А-Банк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають, оскільки сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, з вирахуванням фактично сплачених на погашення заборгованості коштів, що становить 4044,31 грн (37843,31 грн - 33799 грн).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини того, що Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, та дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку.

Як убачається з матеріалів справи, у анкеті-заяві від 28 серпня 2019 року, яку підписав ОСОБА_1 розмір процентної ставки не зазначено.

Отже за встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Що стосується наданого АТ «А-Банк» паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного ОСОБА_1 електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, колегія суддів погоджується з оцінкою цього доводу, наданою місцевим судом, та відхиляє заперечення апеляційної скарги в цій частині.

Так, зміст поняття паспорту споживчого кредиту розкрито законодавцем у статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Тобто підписання позичальником паспорту споживчого кредиту свідчить про його ознайомлення з пропозиціям кредитодавця та виконання банком свого обов`язку з належного інформування клієнта про наявні кредитні портфелі, відповідно до вимог зазначеного Закону.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко