ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8267/22Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/79/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін ОСОБА_1 та її представника адвоката Сампари Н.М.; представника ОСОБА_2 адвоката Вереса М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/8267/22 за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Надії Миронівни та представника ОСОБА_2 адвоката Верес Михайла Ярославовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому після збільшення позовних вимог просила стягнути аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 за минулий час, з моменту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 22.06.2022 року, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, з 23.06.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2017 до 2019 роки. Внаслідок перебування в даних відносинах у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька у свідоцтві про народження здійснено зі слів матері, зокрема, зазначено « ОСОБА_4 ».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2022 року у справі № 607/10250/21, визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , народженого матір`ю ОСОБА_1 та зобов`язано органи РАЦС змінити відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_3 на « ОСОБА_2 ».

Позивач вказує, що після народження їхнього спільного сина відповідач на її вимогу надав кошти на утримання сина та купував дитячі речі, проте через декілька місяців припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу, незважаючи на те, що вона практично щоденно просила в нього кошти на утримання їхнього сина, оскільки самій було дуже важко, так як дитина народилася з інвалідністю. Водночас всі її прохання та вимоги надати кошти на утримання їхнього сина залишились безрезультатними. Зазначає, що після визнання рішенням суду відповідача батьком їхнього сина, вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак ухвалою суду було відмовлено, тому вважає, що має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання сина за минулий час, а саме з моменту народження сина і до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в цей період вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку, проте відповідач ухилявся від їх сплати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах сплати платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сампара Н.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також змінити рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття на стягнення не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що суд першої інстанції протиправно не взяв до уваги, що 23.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 . Такі активні дії ОСОБА_1 , автономно та в сукупності з іншими доказами свідчать про вжиття останньою дій для отримання матеріальної допомоги на утримання малолітнього ОСОБА_5 від ОСОБА_2 , що є безумовною підставою для стягнення аліментів за минулий час на утримання дитини.

Не заслуговують на увагу посилання суду, що відповідач в період з 2019 року по 2021 року, а також в червні та липні 2021 року, періодично добровільно перераховував грошові кошти позивачу, оскільки дані грошові кошти, які отримувала ОСОБА_1 від ОСОБА_2 є кошти з поділу за продаж автомобіля, який був придбаний, а згодом проданий відповідачем в період їхнього проживання у фактичних шлюбних відносинах.

Також вона не отримувала від ОСОБА_2 3000 доларів США на придбання автомобіля для поїздок на обстеження та діагностику, дані твердження є голослівними та нічим не підтвердженні. Окремі грошові перекази на картку від ОСОБА_2 це повернення боргу за ремонт бамперу машини і відновлення технічного паспорту її машини, які пошкодив сам відповідач.

Щодо покупки продуктів та інших товарів, які зазначає відповідач для ОСОБА_5 , точніше щодо чеків, оскільки самих покупок не було, то всі чеки які додані до відзиву на позовну заяву є неналежними доказами, оскільки носять інформацію про придбання товару, але не носять інформації щодо суб`єкта придбання, для кого були призначені дані товари.

Представник ОСОБА_2 адвокат Верес М.Я. подав апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2022 року, у якій просив частково скасувати рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що судом в порушення цивільно - процесуального права прийнято заяву про збільшення позовних вимог без виходу суду в нарадчу кімнату. Тобто, суд самостійно сформував позовну вимогу та прийняв по ній рішення.

Відзиви на апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. та представника ОСОБА_2 адвоката Верес М.Я. до суду апеляційної інстанції не поступали.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Сампара Н.М. їх апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній, щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Верес М.Я. заперечили.

Представник ОСОБА_2 адвокат Верес М.Я. у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, а щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. заперечив.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. та представника ОСОБА_2 адвоката Верес М.Я. не підлягають до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 29.05.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), ОСОБА_3 Народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернопіль та його батьками записано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народженого матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та зобов`язано Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис № 1026 складений 29.05.2020, а саме змінити відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на « ОСОБА_2 » (а.с. 5-7).

23.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення до суду (а.с. 81).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів відмовлено на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України (а.с. 78). Ухвала набрала законної сили.

Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) за підписом т.в.о. начальника Мельник І. № 31/19-С-79а.з. від 09.08.2022, згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 09.08.2022 року за громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 30.04.2022 в ТСЦ № 6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) зареєстровано автомобіль марки NISSAN LEAF, 2013 р.в., кузов № НОМЕР_2 , сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 . Окремо повідомляють, що 23.01.2019 в ТСЦ № 6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) був зареєстрований автомобіль марки BMW Х5, 2002 р.в., кузов № НОМЕР_4 , зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який 06.06.2020 в ТСЦ №6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) перереєстровано на іншу особу(а.с.87).

Як вбачається з виписки (окремі операції) по картці/рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) і додатковим рахункам договору ОСОБА_2 за період з 01.09.2019 по 23.05.2021, останнім здійснювались наступні переказ коштів на рахунок ОСОБА_1 : 23.09.2019 - у сумі 1005,03 грн; 26.01.2020 - у сумі 2010,05 грн; 20.02.2020 - у сумі 2010,05 грн; 21.02.2020 - у сумі 854,27 грн; 21.02.2020 - у сумі 1005,03 грн; 22.04.2020 - у сумі 2010,05 грн; 23.04.2020 - у сумі 1507,54 грн; 03.05.2020 - у сумі 301,51; 26.05.2020 - у сумі 5025,13 грн; 19.06.2020 - у сумі 2211,06 грн; 21.07.2020 - у сумі 1005,03 грн; 28.07.2020 - у сумі 502,51 грн; 07.09.2020 - у сумі 2010,05 грн; 21.10.2020 у сумі 5025,13 грн; 29.10.2020 у сумі 502,51 грн; 05.11.2020 - у сумі 2010,05 грн; 25.01.2021 - у сумі 3015,08 грн; 22.02.2021 - у сумі 402,01 грн; 10.03.2021 у сумі 2010,05 грн; 19.03.2021 - у сумі 2020,15 грн.

Відповідно до квитанцій ПриватБанк № Р24АР24АС8299 від 23.06.2022, № Р24АР24А92529064D388263 від 27.07.2022 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі по 5025,13 грн. (а.с. 53, 54).

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Nissan Tiida, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 (а.с. 64).

Відповідно до довіреності посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучкою І.Я. 16.11.2017 та зареєстрованої в реєстрі за № 2858, ОСОБА_6 розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документа, діючи на підставі попередньої домовленості з представниками, цією довіреністю уповноважила з поміж інших ОСОБА_2 представляти її інтереси у відповідних центрах реєстрації транспортних засобів, органах дорожньої поліції, страхових органах, органах нотаріату, підприємствах, установах у організаціях з питань, пов`язаних з експлуатацією та управлінням, керувати на території України та за її межами, переобладнанням, заміною вузлів та агрегатів, при здійсненні правочинів з приводу продажу, позички, передачі в оренду (не раніше ніж 17.11.2018, а у випадку продажу до 17.11.2018 - за умови сплати акцизного податку за ставками, встановленими ст. 215 Податкового кодексу України) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , виданого 16.11.2017 ТСЦ 4641, автомобіля марки RENAULT SCENIC, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_10 , тип транспортного засобу загальний легковий універсал - В, р.н. НОМЕР_11 , який знаходиться на обліку ТСЦ 4641 (а.с. 99).

Згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу від 06.06.2020 року, продавець ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність покупцеві ОСОБА_7 транспортний засіб марки BMW моделі Х5, 2022 року випуску, зеленого кольору, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 зареєстрований за продавцем ОСОБА_2 23.01.2019 підрозділом МВС ТСЦ 6141 (а.с. 104).

Як вбачається з договору купівлі - продажу транспортного засобу № 7895/22/000279 від 24.01.2022, Продавець ПП «КАЙРОС-АВТО» зобов`язується передати у власність Покупцеві ОСОБА_2 транспортний засіб марки NISSAN моделі LEAF, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_13 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 зареєстрований за Власником (Клієнтом за Договором комісії) транспортного засобу 23.02.2022 року (а.с. 103).

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу NISSAN LEAF, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 .

Малолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше.

Статтею 191 СК України регламентовано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час.

Згідно з постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі №756/14483/18 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду, тощо) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відмови в цій частині позову, оскільки позивачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта, як на доказ вжиття заходів щодо одержання аліментів із відповідача те, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із вимогами про сплату аліментів, на підтвердження чого подає скрін - шоти переписок у соціальних мережах. Суд першої інстанції підставно не взяв до уваги, як доказ, копії скрін-шот переписки у соціальних мережах, оскільки вони не можуть вважатись офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Також із змісту вказаного скрін - шотів не можливо встановити точну дату повідомлення, його відправника, а також факт його отримання та прочитання одержувачем. Крім того, в даних скрін-шотах йдеться про вияснення відносин між сторонами щодо відношення до сина.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій у період з 2019 року по 2021 року, а також у червні та липні 2022 року, відповідач періодично добровільно перераховував грошові кошти позивачу.

Судом першої інстанції правомірно враховано квитанції про купівлю товарів долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, так як частково ці ж квитанції долучено позивачем до позовної заяви, із зазначенням у позовній заяві, що відповідач купував дитячі речі на підтвердження чого вона додає копії квитанцій.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що такі покупки були лише першопочатковими після народження сина, адже вони датовані 2020, 2021 роками, що свідчить про періодичне придбання відповідачем дитячих товарів протягом даних років і частково не заперечується позивачкою.

Вказані вище обставини свідчать, що твердження позивача стосовно того, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання сина та матеріально не допомагає, не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається, що відповідач брав участь в матеріальному утриманні сина, при цьому недостатність такого матеріального утримання, на яке посилається позивач не є ухиленням батька від виконання обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув.

З огляду на зазначене, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу.

Водночас позивачем у позовній заяві не зазначено конкретну суму аліментів за минулий час, про стягнення яких вона просить суд, а також не надано жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Не заслуговують на увагу посилання представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. на те, що вжиттям заходів щодо одержання аліментів з відповідача є подача заяви про видачу судового наказу на стягнення аліментів за минулий період (з моменту народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1 і до 22.06.2022 року), оскільки заяви про видачу наказу та стягнення аліментів за минулий період датовані одним і тим же числом, 23.06.2022 року, що не відповідає вимогам статті 191 СКУ.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Водночас, положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Так, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, передбачених положеннями СК України, відсутні.

Посилання представника апелянта ОСОБА_2 адвоката Вереса М.Я. на те, що суд в порушення вимог статей 175, 177 ЦПК України, прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог(суд самостійно сформулював позовну вимогу) із якої не зрозуміло з якого і до якого часу потрібно стягувати аліменти за минулий період, а з якого часу стягувати аліменти до досягнення дитиною повноліття, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 отримав дану позовну заяву і після цього намагались врегулювати питання мирним шляхом(протокол судового засідання від 21.09.2022 року, т.1,а.с.116). Рішенням суду правильно стягнуто аліменти на утримання сина з відповідача, починаючи з 12.08.2022 року, тобто з дня подачі заяви і до повноліття.

При тому, що позивачка ставила питання про стягнення аліментів на утримання сина з дня його народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 і до повноліття, починаючи з 23.06.2022 року (дня подачі заяви про видачу судового наказу), чим спростовано доводи її представника адвоката Сампари Н.М.

Надуманими є твердження представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сампара Н.М. про те, що кошти, які сплачував ОСОБА_2 , це кошти не на утримання сина, а грошові кошти зумовлені лише з метою уникнення поділу коштів з продажу автомобіля, який був придбаний, а згодом проданий відповідачем в період їх проживання у фактичних шлюбних відносинах, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо того, що спірний автомобіль був їх спільною власністю і є рішення суду щодо сплатити цих коштів ОСОБА_1 (стаття 81 частина 6 ЦПК України).

Інші докази та обставини, на які посилається заявники у своїх в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скаргах доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Надії Миронівни та представника ОСОБА_2 адвоката Верес Михайла Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Г.М. Шевчук