Справа № 127/907/23
Провадження № 2-з/127/4/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2023 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 травня 2022 року було укладено в письмовому вигляді Договір позики грошей. Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 , в якості Позичальника отримав від ОСОБА_1 (Позикодавця) грошові кошти у розмірі 238 000,000 гривень, що на день передачі коштів відповідала еквівалентові суми 7 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ строком до 31 грудня 2022 року без нарахування відсотків, як винагороди за користування позикою. Передачу грошей було здійснено до підписання договору. Даним договором сторонами було узгоджено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2022 року, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Вінниці, а сума, що підлягає поверненню, на день розрахунку має відповідати сумі, еквівалентній 7 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день розрахунку. Крім цього, п. 4 договору сторонами було визначено, що у випадку неповернення суми позики своєчасно (тобто до 31 грудня 2022 року), Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому позики або її частини, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу у розмірі 10 000,00 гривень за кожен місяць прострочення.
Пунктом 6 договору визначено, що після повернення боргу, Позикодавець має надати Позичальнику заяву про одержання грошей. Без цієї заяви борг вважається таким, що не повернутий.
Так, Договір сторони укладали діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, а також в період дії воєнного стану та триваючої збройної агресії російської федерації, про що сторони були обізнані. 31.12.2022 року, в останній день обумовленого сторонами строку повернення коштів, Позичальник кошти не повернув. Крім цього заявник зазначає, що через певний період після отримання коштів ОСОБА_2 почав уникати спілкування і зустрічей з ОСОБА_1 , не відповідав на дзвінки, борг не повертає, не чинить жодних дій, направлених на виконання договірних зобов`язань. Протягом кількох тижнів до закінчення строку дії договору заявник неодноразово намагався зв`язатись з ОСОБА_2 , в телефонному режимі, трубку останній не брав та не передзвонював.
Крім цього, заявник писав йому повідомлення, а також надіслав листа з проханням повернути кошти, на адресу місця проживання ОСОБА_2 , вказану в договорі. Однак ОСОБА_2 лист на пошті не отримав, і відповідно борг так і не повернув. Станом на 10.01.2023 р. ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно з укладеним договором позики не виконав, повністю ігнорує спроби зв`язатись з ним. Знаючи про наміри заявника подавати позов до суду ОСОБА_2 позичені кошти так і не повернув.
Оскільки сума боргу за договором позики є значною, існує вірогідність того, що заявник може втратити власні грошові кошти, що значно ускладнить відновлення порушених прав заявника, та буде підставою для ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.
Таким чином заявник вважає, що є необхідність накладення арешту на кошти, наявні на банківських рахунках ОСОБА_2 , в межах суми боргу. Для забезпечення подальшого реального виконання рішення суду і недопущення відчуження ОСОБА_2 майна (земельної ділянки) та коштів, наявних на банківських рахунках ОСОБА_2 , за час судового розгляду справи необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та рахунки боржника.
Крім цього заявник зазначає, що підтвердженням існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є те, що при отриманні позики ОСОБА_2 обіцяв платити проценти за користування коштами, та просив в договорі цього не зазначати, однак після отримання позики останній не тільки не сплачував ці проценти, а і перестав виходити на зв`язок, ігнорує спроби зв`язатись з ним та кошти повернути не планує.
Дослідивши вказану заяву, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.
При розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункту 4 постанови від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Разом з тим, на думку суду, у задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на усіх банківських рахунках ОСОБА_2 у межах суми стягнення - а саме 256 200,00 грн., не підлягають задоволенню судом, оскільки заявником до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності грошових коштів, які б належали ОСОБА_2 у відповідних розмірах, розміщених на рахунках у будь-яких банківських установах.
Виходячи з характеру заявлених вимог, встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 149 -153, 209, 260 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволити частково.
У іншій частині заяви - відмовити.
Ухвалу про забезпечення позову допустити до негайного виконання.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: