АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 713/6/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А. Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила:

-розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 24 вересня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №59;

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з 6 січня 2022 року.

Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №59.

Під час шлюбу народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак ОСОБА_6 не є сином ОСОБА_2 .

Спільне життя між сторонами не склалося, сім`я фактично припинила своє існування, подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства та не підтримує подружніх стосунків.

Подальше перебування з відповідачем у шлюбі позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

На даний час діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Відповідач, який є батьком дитини ОСОБА_5 , маючи обов`язок утримувати його до досягнення повноліття, свої обов`язки не виконує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 вересня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №59.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти вирішено стягувати з 6 січня 2022 року та допущено негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою тих обставин, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив із принципу рівності прав і обов`язків батьків щодо дітей, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також того факту, що відповідач є здоровим і працездатним і зобов`язаний забезпечити достатній для дитини фізичний, духовний та соціальний розвиток.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів не на користь дитини, а на користь її законного представника, суперечить чинному законодавству.

Сума аліментів, яку просить стягнути позивачка з відповідача, є для нього значною, зважаючи на те, що він не має доходів, а виконання рішення суду може поставити його у скрутне фінансове становище.

Судом не було встановлено достатнього розміру заробітку у відповідача для стягнення з нього аліментів у сумі, що перевищує рекомендований розмір аліментів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Оскільки позивачка з моменту подачі позову до суду народила третю дитину, стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку не буде достатнім для забезпечення їхньої спільної дитини.

Відповідач є здоровою особою і повинен заробляти достатньо коштів на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 24 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №59.

Під час шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки Вижницької міської ради № 2033 від 21 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 8 лситопада 2022 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом зі своєю матір`ю, обґрунтовано вважав, що відповідач як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, забезпечивши їй гідні умови проживання й розвитку.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, за станом здоров`я може працювати, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, а також право дитини на достатній рівень життя, дійшов правильного висновку, що достатнім та доцільним є розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача.

При цьому необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено достатнього розміру заробітку у відповідача для стягнення з нього аліментів у сумі, що перевищує рекомендований законом розмір аліментів.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21.

Окрім того, у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 173/2312/18 Верховний Суд виклав правовий висновок, в якому вказав, що батько дитини зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

Отже, приймаючи до уваги наведені вище правові висновки суду касаційної інстанції та той факт, що у позивачки на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції народилася третя дитина, що позбавляє останню можливості певний час працювати, а отже і забезпечувати її дитину ОСОБА_5 у рівній з відповідачем мірі, стягнення судом з останнього 1/3 частки його доходу на користь позивачки на утримання їх спільної дитини є обгрунтованим.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 23 листопада 2022 рокуу справі № 638/5138/18, від 25 листопада 2022 року у справі № 521/5667/21, від 8 червня 2022 року у справі № 912/1414/21 та від 6 червня 2018 року у справі № 138/594/17-ц.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 7 листопада 2022 року у справі № 465/6848/19.

Необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для Чернівецької області, становитиме не менше ніж 3775 гривень 33 копійки, що значно перевищує рекомендований розмір аліментів у сумі 2618 гривень.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів є достатнім та співрозмірним, враховуючи мету аліментного зобов`язання, що полягає у забезпеченні неповнолітньої дитини необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Помилковим також є аргумент апеляційної скарги про те, що аліменти повинні стягуватися не на користь її законного представника, а на користь дитини, оскільки це суперечить чинному законодавству.

Згідно частин 1,2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.

Аналіз вказаних вище статтей СК України дає підстави вважати, що саме на користь одного з батьків або інших законних представників дитини стягуються аліменти на утримання дитини, хоча при цьому саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом в постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 523/18199/16-ц, де зазначено, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 5 січня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК