Справа № 143/848/22
УХВАЛА
06.01.2023 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
головуючого судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши заяву представника Фермерського господарства «Ланецького» - адвоката Стороженка С.С. про забезпечення позову Фермерського господарства «Ланецького» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- державний реєстратор Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козак Руслан Віталійович, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора, -
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом Фермерського господарства «Ланецького» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- державний реєстратор Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козак Руслан Віталійович, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора.
У позовній заяві ФГ «Ланецького» просить:
- скасувати рішення державного реєстратора Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козака Руслана Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57397286 від 31.03.2021 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію припинення іншого речового права (права оренди земельної ділянки) на підставі додаткової угоди від 01.03.2020 року до договору оренди землі від 10.09.2010 року, укладеною орендарем ФГ «Ланецького», в особі Ільченка Олександра Валерійовича, та орендодавцем ОСОБА_1 .
29.12.2022 року до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла заява представника Фермерського господарства «Ланецького» - адвоката Стороженка С.С. про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову:
В обґрунтування заяви, зазначив, що вжиття означених заходів забезпечення позову є необхідним у даній справі, оскільки ОСОБА_1 може укласти інший договір оренди з іншою особою, і внести відомості до Єдиного державного реєстру нерухомого майна, що ускладнить захист інтересів ФГ «Ланецького».
Також стверджує, що незабезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, а також ускладнить поновлення порушеного права оренди на земельну ділянку ФГ «Ланецького».
Крім того, наголошує на тому, що позивач не виключає, що земельна ділянка може втратити встановлені розміри шляхом її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, що призведе до присвоєння даній земельній ділянці іншого кадастрового номера.
При цьому представник позивача посилається на приписи ст.ст.149, 150, 154 ЦПК України.
Вирішуючи по суті заяву про забезпечення, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
За загальним правилом, закріпленим у ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Оскільки у розглядуваній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 та в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №923/826/19.
З огляду на викладене суд вважає неспроможними доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Разом із цим, як встановлено судом, заява представника ФГ «Ланецького» не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Так, заявник посилається на те, що ОСОБА_1 може укласти договір оренди з іншою особою, або здійснити поділ чи об`єднання земельної ділянки. Однак, будь - яких доказів на підтвердження тієї обставини, що останнім здійснюються ті чи інші дії, спрямовані на зміну орендаря, або вживаються заходи для поділу чи об`єднання земельної ділянки заявником не надано.
Поряд із цим, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №310741450 вбачається, що станом на 24.09.2022 року право оренди на згадану земельну ділянку зареєстровано за ФГ «Ланецького» (а.с. 25).
Відтак, беручи до уваги, що за матеріалами справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право оренди позивача на земельну ділянку, зважаючи на закріплену в ст.204 ЦК України презумпцію правомірності спірного правочину (додаткової угоди до договору оренди землі), суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у вищезазначені способи за своїм змістом вочевидь були б неспівмірними із заявленими позовними вимогами та тотожними їх задоволенню, що суперечить вимогам частин 3,10 ст.150 ЦПК України.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154,260, 353 ЦПК України, суд, -

У задоволенні заяви представника Фермерського господарства «Ланецького» - адвоката Стороженка С.С. про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя