ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/2437/21 Номер провадження 22-ц/814/1295/23Головуючий у 1-й інстанції Рибальченко І.Г. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Лобова О.А., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила змінити розмір аліментів встановлений рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року з 1/6 частини всіх видів доходів відповідача до частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

В обгрунтування позову вказувала, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_4 , починаючи з 20.03.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що одночасно із стягненням аліментів на утримання сина, з відповідача було стягнуто аліменти на її утримання в розімірі 1/10 частини доходу до досягнення дитиною трирічного віку. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача не задовольняють потреб дитини, із врахуванням того, що відповідач уже не сплачує аліменти на її утримання, то доцільним є збільшення розміру аліментів з 1/6 частини до 1/4 частини доходу.

Крім того, вказувала, що відповідач сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частинии доходу на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що нею було надано докази поліпшення матеріального становища відповідача, а саме зміна місця роботи та збільшення доходу у порівнянні з іншими роками.

Окрім того вказує, що аліменти на утримання її сина стягують у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як на іншу дитину відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що ставить дітей в нерівні умови.

Зазначає, що оскільки відповідач є працездатний, фізично здоровий, беручи до уваги вік дитини аліменти у розмірі частини від всіх видів його доходу є необхідним та достатнім розміром для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 року.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалаю Полтавського апеляційного суду від 26.09.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду без повідомленням учасників справи.

Від ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2015 року.

За період подружнього життя народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04.05.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розімір 1/6 частини доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; та на утримання ОСОБА_1 в розімір 1/10 частини доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини доходу на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів зміни матеріального становища відповідача.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістомстатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 3 п.17 даної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.05.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розімір 1/6 частини доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; та утримання ОСОБА_1 в розімір 1/10 частини доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того стягуються з відповідача аліменти на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини доходу на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із матеріалів прави вбачається, що позивачем не надано належних та допутимих доказів покращення майнового стану відповідача, яке дає підстави для збільшення розміру аліментів.

За таких обставин місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скаги про те, що у зв`язку із зміною місця роботи та збільшення отримуваного доходу у порівнянні з минулими роками, наявні підстави для збільшення розміру аліментів не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім того слід зазаничити, що аліменти утримуються у часті від заробітку відповідача, а тому у разі збільшення його заробітної плати, аліменти теж збільшаться.

Доводи апеляційнї скарги про те, що аліменти на утримання її сина стягують у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як на іншу дитину відповідача стягується аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що ставить дітей в нерівні умови не беруться до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIIIмінімального розміру аліментів.

Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця.

Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів.

Відповідно до правової позиції ВП ВС від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 30 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді О.А. Лобов

Л.І. Пилипчук