справа №176/2330/22
провадження №2/176/80/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

з участю секретаря Петренко Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», де просила захистити її права, як споживача послуг, шляхом визнання договору №Е07.00604.008450042 від 03.08.2021 року в частині щодо нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості), укладений між нею та відповідачем, недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину. Зобов`язати відповідача здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) за договором №Е07.00604.008450042 від 03.08.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

В обґрунтування позову вказує, що 03.08.2021 року між нею, та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Е07.00604.008450042, відповідно до якого, відповідач зобов`язався надати кредит, а вона повернути фактично отримані кошти. Максимальна сума заборгованості за наданим банком кредитом становить 215342,86 грн. Строк дії кредитування складає 30 місяців. На даний момент, вона обов`язки за вказаним договором виконує відповідно до графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. Однак, нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості), вважає незаконним та договір у цій частині підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача,тощо). Вважає, що відповідач при укладенні Кредитного договору скористався її (позивачки) юридичною необізнаністю. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

12 січня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов де останній просив відмовити позивачці у задоволенні позову, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір було укладено між сторонами з порушенням вищенаведених вимог нормативно-правих актів, при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, відповідач приходить до висновку про відсутність у ньому несправедливих умов, які б були підставою для визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом, з наданих позивачем доказів встановлено, що 03.08.2021 року між сторонами було укладено договір кредиту та страхування №Е07.00604.008450042 відповідно до якого Банк відкриває Клієнту банківський рахунок та надає Клієнту кредит, а Клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту єдиний, сума кредиту 106500,00 грн., процентна ставка та тип, % річних 10,99 змінювана. Строк дії договору та дата повернення кредиту до 03.02.2024. Позичальник, який прострочує виконання грошового зобов`язання після закінчення строку дії договору, зобов`язаний оплатити суму заборгованості а також 85.74562073 процентів річних від простроченої суми кредиту за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п. 1.9 вищезазначеного договору кредиту, під час користування Кредитом Банк надає клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (далі Додаток №1), як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими Тарифами Банку. (а.с.9)

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказана стаття законну не визначає обов`язки позичальника повертати кошти нараховані за обслуговування кредиту, оскільки вказані нарахування виходять за межі кредитування та не можуть регулюватись нормами кредитування, оскільки нараховані кошти в рахунок банківського обслуговування не є пов`язаними з кредитними зобов`язаннями та не встановлюють правових наслідків щодо кредитних зобов`язань.

Згідно з частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Частиною 1ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені статтею 217 ЦК України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визначений недійсним в цілому.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5 строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»,після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Як вбачається з умов договору кредиту та страхування від 03.08.2021 року, укладеного між сторонами по справі, ОСОБА_1 була встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості.

При цьому, за змістом вказаного пункту договору відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану плату (комісію) надаються позивачу. У такий спосіб відповідач нарахував позивачці кошти за послугу, що не замовлялась позичальником та супроводжує кредит за рахунок позивачки, що є незаконним.

Тобто, суд приходить до висновку, що оспорюваним пунктом 1.9. кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, що не заперечувалось відповідачем у відзиві, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 умовами договору було встановлено щомісячну плату за супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Посилання відповідача на те що Законом України «Про споживче кредитування», зокрема ч. 2 ст. 8 цього закону безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, судом не береться до уваги, оскільки відповідач на думку суду, невірно тлумачить норми цього закону, а дана стаття передбачає, що комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо є загальними витратами, які визначаються при обчисленні реальної процентної ставки, а не безпосередньо передбачають право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Отже, відповідно до ст.ст.215,217 ЦК України є підстави для визнання недійсним правочину в частині визначення зобов`язань щодо сплати коштів за обслуговування кредиту, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення вимог, які встановлені частинами першою,третьою, п`ятою та шостою ст.203,207 ЦК України.

Оскільки судом встановлено обставини недійсності пункту 1.9 кредитного договору в частині комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, а позивачкою сплачувались ці кошти, то відповідачу належить зобов`язати здійснити зарахування суми комісії як плату за погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки при подачі даного позову до суду позивачка, в силу Закону України «Про захист прав споживачів», була звільнена від сплати судового збору.

На підставівикладеного,керуючись ст.ст. 4,11, 12,13,81,89,141,263-266,273, 280-284ЦПК України, ст.ст.203, 207, 215, 217, 626, 628, 1054ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування»,суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, задовольнити.

Визнати недійсним договір кредиту та спрахування №Е07.00604.008450042 від 03.08.2021 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» в частині (п.1.9), щодо нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) в строки та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором з застосуванням наслідків недійсності правочину.

Зобов`язати акціонерне товариство «Ідея Бак» здійснити перерахунок заборгованості за договором кредиту та страхування №Е07.00604.008450042 від 03.08.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , шляхом зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), як плату за погашення кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11) на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області: В.В. КУЧМА