Справа № 317/1722/21
№/п 2/317/22/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 р.

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.,

при секретарі - Дмитрієвій І.Е.,

за участю представників сторін - адвокатів Ревкової А.К., Черненко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, що придбане у період шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 02.02.2002 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06.07.2005 року під час перебування у шлюбі за спільні кошти, подружжя придбало наступне майно: житловий будинок (реєстраційний номер майна 21, загальна площа по 48,2 кв.м., житлова площа 24,4 кв.м.); земельна ділянку, площею 0,1622 га (кадастровий номер :06:001:0088); реєстраційний номер 21; адреса: АДРЕСА_1 дата набуття права власності 15.05.2015 року). Також, в 2015 році за спільні з колишнім чоловіком кошти було придбано автомобіль марки Subaru Forester 2007 року випуску д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова - Універсал-b. З моменту укладення шлюбу, станом на дату придбання вказаного вище рухомого та нерухомого майна позивачка завжди була працевлаштована, займала високі посади та отримувала гідну заробітну плату, а тому в рівних з чоловіком частинах приймала участь у придбанні спільного майна подружжя. 24 вересня 2018 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи викладене позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя. Крім того, з зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, що придбане у період шлюбу, посилаючись на те, що 02.02.2002 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 зазначає, що ним особисто, за власні кошти , які були надані у строкову позику, було придбано житловий будинок та земельну ділянку, статус яких є спірним на теперішній час. Позивачка за первісним позовом в придбання будинку та земельної ділянки кошти не вкладала. Будинок те земельну ділянку позивач за зустрічним позовом придбав за кошти, які йому були повернуті ОСОБА_5 у розмірі 9000 доларів США. ОСОБА_2 наполягає, що житловий будинок та земельна ділянка, хоча і були придбані в період шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, а ОСОБА_1 не вкладала кошти на придбання спірного майна, тому просить суд відмовити у первісному позові ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов, визнавши особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ревкова А.К., у судовому засіданні підтримала первісний позов позивачки у повному обсязі, просила суд його задовольнити, зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що ОСОБА_1 з 02.02.2002 р. по 24.09.2018 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У 2005 році, тобто у період шлюбу сторони придбали житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль Subaru Forester сторони придбали у 2015 р., у 2018 р. ОСОБА_2 продав автомобіль своєму батькові за 248437,50 грн., без згоди та відома ОСОБА_1 та просила присудити їй компенсацію вартості 1/2 частини вартості вказаного автомобіля, визнати право власності за сторонами в порядку поділу майна подружжя по 1/2 частині житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , просила суд первісний позов задовольнити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Черненко Т.Ю. у судовому засіданні первісний позов не визнала, надала відзив на первісний позов, у якому просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позові, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що вартість 1/2 частини автомобіля не зазначено у позові, тому суд не може зазначити та вийти за межі, оскільки оцінка майна приблизна і не може бути прийнята судом. Автомобіль був відчужений у період шлюбу, як і придбаний, тому гроші були використані на користь сім`ї. Проданий був автомобіль у передбаченому законодавством порядку. Зазначила, що дохід позивачки не підтверджений (надано лише трудову книжку), не зазначається, чи подавала позивачка згоду на придбання автомобіля. Будинок придбаний за запозичені кошти (розписка була знищена після повернення коштів, які позичив до шлюбу). У шлюбі придбана 3-х кімнатна квартира, Комунарським районним судом м.Запоріжжя визнано за кожним по 1/2 частині.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.12.2023 р., було виправлено описку у резолютивній частині рішення суду від 12.12.2023 р., а саме зазначено вірно марку транспортного засобу - автомобіля «Subaru Forester», замість невірно зазначеного «Ford Forester ».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 не є обґрунтованим, тому не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно Запорізьким міським відділом актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, 02.02.2002 р. Запорізьким міським відділом актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області , було зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис №51.

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя, від 24.09.2018 р., яке набрало законної сили 01.11.2018 року.

На теперішній час житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває (зареєстрований) у приватній власності відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №25557515 від 06.05.2021 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , зазначений житловий будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3078, виданий 06.07.2005, ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, що також підтверджується зазначеним договором купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7921093 від 29.07.2005 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності №37707664 від 19.05.2015 р., технічним паспортом на житловий будинок від 31.05.2005 р., виданого ТОВ «ЗМБТІ», фототаблицями житлового будинку, висновком про вартість нерухомого майна від 22 квітня 2021 року, згідно якого, діапазон ринкової вартості житлового будинку, загальною площею по внутрішньому обміну 48,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. з будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 складає 81 185,00 грн. - 256 994,00 грн., а ймовірна ринкова вартість об`єкта становить 162 328,00 грн.

Крім того, на теперішній час земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна№25557515 від 06.05.2021 р., 21, власником земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0088, площа 0,1622, цільове призначення : длябудівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є ОСОБА_2 , що також підтверджується договором купівлі-продажу від 06.07.2005 р., посвідченого Карташовою Т.М., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, реєстровий номер 3082, державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ 3259972, від 21.01.2009 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності №37700910 від 19.05.2015 р., висновком про вартість оцінки земельної ділянки,діапазон ринкової вартості земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0, 1622 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :06:001:0088 складає 40 550,00 -162 200,00 грн., а ймовірна ринкова вартість об`єкта становить 81 100, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки Subaru Forester 2007 року випуску д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова - Універсал-b, було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у 2015 році за спільні кошти подружжя, проте 05.09.2018 року до прийняття рішення судом про розірвання шлюбу між сторонами, без письмової згоди позивачки, ОСОБА_2 було відчужено вказаний автомобіль та витрачено кошти на власні потреби.

З відповіді з Регіонального центру МВС на ухвалу суду від 03 вересня 2021 року, вбачається, що 07.06.2017 року зареєстровано право власності на транспортний засіб Subaru Forester 2007 року випуску за ОСОБА_2 (присвоєно д.н.з. НОМЕР_3 ). 14.01.2017 року на підстав заяви ОСОБА_7 було змінено д.н.з на НОМЕР_1 (власник не змінювався). 05.09.2018 року вказаний транспортний засіб в ТСЦ №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №2342 МВС в Запорізькій області, №2342/2018/1090250 від 05.09.2018 р. було перереєстровано на нового власника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батька відповідача).23.10.2018 року в ТСЦ №2342 МВС в Запорізькій області на підставі заяви власника проведено реєстраційну операцію «Перереєстрація при заміні номерного знака» та виданий новий державний номер НОМЕР_4 (власник не змінювався- ОСОБА_8 ). В подальшому, 13.11.2018 р. даний транспортний засіб в ТСЦ №5342 РСЦ МВС в Полтавській області, на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ №5342 РСЦ МВС в Полтавській області, №5342/2018/1187785 від 13.11.2018 р., доручення продавця серії ННР №882181 від 10.11.2018 р., виданого приватним нотаріусом Дудник Т.В., був перереєстрований на нового власника ОСОБА_9 , що також підтверджується роздруківкою з «Єдиного державного реєстру транспортних засобів» МВС України, а також належним чином засвідченою копією договору купівлі-продажу №2342/2018/1090250 від 05.09.2018 р., вартість транспортного засобу за зазначеним договором складає 248437,50 грн., договором купівлі-продажу №5342/2018/1187785 від 13.11.2018 р., вартість транспортного засобу за зазначеним договором складає 41000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля марки Subaru Forester 2007 року випуску д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова - Універсал-b, який було продано відповідачем під час перебування у шлюбі без згоди та відома позивачки, відповідно, присудження ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини вартості вказаного автомобіля є законною та обґрунтованою.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Вирішуючи питання про поділ автомобіля, позивачка обґрунтовує свою позицію ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України).

Неподільні речі, згідно ч.2 ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (надалі - Постанова).

Зі змісту п.п. 23, 24 указаної постанови слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З Позиціі Великої Палати Верховного Суду, вбачається, що у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Отже, доводи позивачки за первісним позовом підтверджується поясненнями представника позивачки адвокатом Ревковою А.К. та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Твердження представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Черненко Т.Ю., що автомобіль був відчужений у період шлюбу, як і придбаний, тому гроші були використані на користь сім`ї, а проданий був автомобіль у передбаченому законодавством порядку та те, що дохід позивачки не підтверджений, спростовується доказами, долученими до матеріалів справи, а саме копією трудової книжки ОСОБА_10 та відповіддю на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП 15.03.2010 р. та отримувала доходи, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Пенсійним фондом України, книгою обліку податків (для платників податків єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками ПДВ) від 01.01.2012 року.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 давала згоду на відчуження автомобіля. А факт того, що будинок придбаний ОСОБА_2 за його особисті кошти не знайшли свого підтвердження в суді. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , дядько ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснив, що восени 2001 року він запозичив у ОСОБА_2 9000 доларів США, про що, як він зазначив, він надав розписку, яку він згодом розірвав та викинув. Гроші ОСОБА_2 він повернув влітку 2005 року (у червні). Де працював ОСОБА_11 він не знає і звідки у нього 9000 доларів США він не знає. Нотаріальну розписку вони не оформлювали, строк повернення грошей в розписці вони не вказували, гроші він повернув на прохання ОСОБА_11 .

Суд оцінює критично та не бере до уваги показання ОСОБА_5 , який є дядьком ОСОБА_2 , оскільки жодних письмових доказів суду не надано, зокрема, розписка, тобто доводи, викладені у відзиві на первісний позов та у зустрічній позовній заяві не доведені належними засобами доказування, а саме, письмовими доказами.

Тому, представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Черненко Т.Ю., не доведено, що спірне майно є особистою власністю ОСОБА_2 , що спростовується сукупністю доказів у справі, що також було спростовано представником позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом адвокатом Ревковою А.К., яка зазначила, що ОСОБА_1 працювала, отримувала дохід, спірне майно придбано у період шлюбі, а тому підлягає розподілу між сторонами (подружжям).

На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя необхідно задовольнити, поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок загальною площею по внутрішньому обміну 48,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. з будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1622 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1622 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0088. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок загальною площею по внутрішньому обміну 48,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. з будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1622 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1622 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0088. Визнати автомобіль Subaru Forester, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова Універсал b, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів від вартості автомобіля Subaru Forester, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова Універсал b, отриманих від його продажу у сумі 124218,75 грн. (сто двадцять чотири тисячі двісті вісімнадцять гривень 75 копійок).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на нерухоме майно, що придбане в період шлюбу, необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позов не заснований на законі, внаслідок його необґрунтованості.

Крім того, вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присуджує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмір 4342,20 грн, що підтверджується дублікатом квитанції від 12.05.2021 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61,63, 69, 70, 110-112 СК України, ст.ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-81, 141, 228-229, 258, 259, 263 -265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ), а саме: житловий будинок загальною площею по внутрішньому обміну 48,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. з будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1622 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1622 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0088.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок загальною площею по внутрішньому обміну 48,2 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. з будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1622 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1622 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0088.

Визнати автомобіль Subaru Forester, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова Універсал b, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) та стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) 1/2 частину грошових коштів від вартості автомобіля Subaru Forester, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1994, вага 1535, тип авто легковий, тип кузова Універсал b, отриманих від його продажу у сумі 124218,75 грн. (сто двадцять чотири тисячі двісті вісімнадцять гривень 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмір 4342,20 грн. (чотири тисячі триста сорок дві гривні 20 копійок).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на нерухоме майно, що придбане в період шлюбу відмовити у повному обсязі.

Рішеннясуду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скаргивсіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.12.2023 року.

Суддя: О.М. Ачкасов