Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1342/22

Провадження № 2/943/314/2023

13 лютого 2023 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, що складається з трьох земельних ділянок, загальною площею 3,0282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Буської міської ради Львівської області. Позивач є спадкоємцем до даного майна по закону, фактично прийняв спадщину, однак не може юридично оформити прийняття такої, оскільки втрачений оригінал державного акту на землю, а видача дублікату такого спадкоємцям, законодавством не передбачена. Тому просить суд визнати за ним право власності на означене спадкове майно.

Позивач подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити.

Відповідачі також подали письмові заяви, в якій просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнають, просять позов задоволити.

Представник третьої особи також подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень проти позову не мають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 12.10.2018 року, підтверджується факт смерті ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис № 68.

Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з земельних ділянок: № НОМЕР_2 площею 2,5274 га кадастровий номер :10:001:0002, № 2 площею 0,4501 га кадастровий номер :07:000:0011, № 3 площею 0,0506 га кадастровий номер :13:008:0335, загальною площею 3,0282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Буської міської ради Львівської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ - ЛВ № 037331 від 28.02.2000 року, виданий на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 14.02.2000 року № 72).

Судом встановлено, що спадкодавець заповіту не залишив. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування визначається в порядку черговості, згідно ст. 1258 ЦК України. Позивач є сином померлого, що підтверджується матеріалами справи та спадкоємцем першої черги по закону.

Крім нього, спадкоємцями першої черги також є сестра позивача, ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7 . Останні на означену спадщину не претендують, відмовляються від такої в користь позивача, про що подали відповідні письмові заяви.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Також спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом, незалежно від черги.

Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, судом не встановлено.

Згідно ст.1268 ЦК України вважається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління спадковим майном.

Позивач фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, вступив у володіння і розпорядження спадковим майном.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю у зв`язку з його втратою.

Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Враховуючи вище викладене, те що відповідачі позов визнають, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на спадкове майно, на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1220, 1222, 1223, 1225, 1258, 1261,1268, 1274 ЦК України, суд

хвалив :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителем АДРЕСА_1 право власності на земельні ділянки № НОМЕР_2 площею 2,5274 га кадастровий номер :10:001:0002, № 2 площею 0,4501 га кадастровий номер :07:000:0011, № 3 площею 0,0506 га кадастровий номер :13:008:0335, загальною площею 3,0282 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Буської міської ради Львівської області, в порядку спадкування по закону, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя: Б. М. Журибіда