провадження № 22-ц/824/732/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», поданою представником - адвокатом Кирилловим Михайлом Сергійовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за не обліковану електричну енергію в сумі 71 385,48 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

23.02.2017 року за адресою відповідача: 03191 м. Київ, вул. Московська, 29/Б, представниками енергопостачальника виявлено порушення - втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показів - вплив на лічильник №0989148 електричної енергії постійним магнітом.

Порушення зафіксовано номерним індикатором впливу №М8166473 постійного (змінного) магнітного або електричного полів. На корпусі лічильника в районі лічильного механізму мають місце характерні пошкодження корпусу лічильника, а саме: подряпини скла лічильника. На підставі виявленого було складено акт про порушення №048273 від 23.02.2017 року. Акт склали три представники енергопостачальника, споживач від підпису відмовився. На засідання комісії з`явився представник споживача ОСОБА_2 .

На засіданні комісії було прийнято рішення: розгляд акту про порушення №048273 від 23.02.2017 року перенести на 13.04.2017 року на 09.30 год., для витребування з РЕМ додатку до акту про порушення, а саме фотофіксації.

Таким чином, у відповідності до зазначених вимог ПКЕЕН, 13.04.2017 року відбулося засідання комісії з розгляду акту про порушень №048273 від 23.02.2017 року.

На засідання комісії з`явився представник споживача на підставі довіреності від 11.04.2017 року ОСОБА_2 .

На засіданні комісії було вирішено провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН за період з 24.08.2016 по 23.02.2017 рр. (дату усунення порушення) відповідно п. 3.5 Методики, за формулою (2.7). Нарахована сума склала 71 385,48 грн. Протокол засідання комісії №685 від 13.04.2017 року. Станом на 01.06.2021 року (дату звернення в порядку позовного провадження після скасування судового наказу) сума заборгованості за актом про порушення не сплачена.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», через представника - адвоката Кириллова Михайла Сергійовича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та здійснити розподіл судових витрат. В тому числі витрат на професійну правничу допомогу на підставі доказів, які будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що дії позивача щодо складання акту про порушення та розгляду його на засіданні комісії і подальшому проведення нарахування по Акту про порушення, повністю відповідають нормам чинного законодавства України. При цьому апелянт наголошує, що особи, які надавали доступ для проведення перевірки були уповноважені відповідачем надати такий доступ до приватних приміщень відповідача. Вказує, що дані обставини підтверджуються й відповідачем у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що 23 лютого 2017 року представники позивача дійсно приходили за адресою: АДРЕСА_1 , але не для здійснення перевірки, а для безоплатної заміни лічильника. За даною адресою були присутні будівельники, які тоді здійснювали ремонт в будинку і які допустили представників позивача до лічильника для його заміни. Вважає, що твердження відповідача про те, що в його приміщенні не було осіб, уповноважених на підписання акту про заміну лічильника та опломбування його, є сумнівним.

Окрім того, апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 травня 2020 року в справі № 911/3328/17, зазначає, що Правилами передбачено дійсність акту про порушення, якщо його підписали три представники постачальника. При цьому зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення щодо складеного акту про порушення.

Щодо експертизи апелянт вказує, що проведення експертизи приладу обліку електроенергії є недоцільним у зв`язку з тим, що вплив магнітного або електричного полів на роботу приладу обліку електричної енергії не викликає фізичних та хімічних змін в матеріалах, з яких виготовляється певний прилад обліку. Крім того для монтажу та демонтажу магнітів відсутня необхідність здійснювати пошкодження приладів обліку та після демонтажу магнітів з приладу обліку, метрологічні характеристики цих приладів обліку, як правило, відповідають встановленим для них нормативним метрологічним характеристикам.

Наголошує, що в даному випадку актом проведеної експертизи була проведена лише перевірка метрологічних характеристик, а факт впливу магнітом підтверджується пошкодженим індикатором впливу № М8166473, що чітко видно на фотографіях, які були зроблені під час складання акту про порушення.

Також апелянтом зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи, складається з витрат на відправку кореспонденції та витрат на надання професійної правничої допомоги та складає 10 000 грн. 00 коп.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

26 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. У вказаному відзиві відповідач, зазначаючи доводи, ідентичні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також відповідач просив стягнути з апелянта на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

06 січня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь апелянта на відзив відповідача на апеляційну скаргу. У вказаній відповіді на відзив апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 71 385 грн. 48 коп. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

Товариство є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Позивач, звертаючись з позовом до суду зазначив, що 23.02.2017 року за адресою відповідача: 03191, м. Київ, вул. Московська, 29/б, представниками енергопостачальника виявлено порушення втручання в параметри розрахункового засобу обліку з метою зміни його показів - вплив на лічильник №0989148 електричної енергії постійним магнітом.

Порушення зафіксовано номерним індикатором впливу №М8166473 постійного (змінного) магнітного або електричного полів.

На корпусі лічильника в районі лічильного механізму мають місце характерні пошкодження корпусу лічильника, а саме: подряпини скла лічильника.

На підставі виявленого було складено акт про порушення №048273 від 23.02.2017 року.

Акт склали три представники енергопостачальника, споживач від підпису відмовився.

На засіданні комісії з`явився представник споживача ОСОБА_2 .

На засіданні комісії було прийнято рішення: розгляд акту про порушення №048273 від 23.02.2017 року перенести на 13.04.2017 року на 09.30 год., для витребування з РЕМ додатку до акту про порушення, а саме фотофіксації.

Таким чином, у відповідності до зазначених вимог ПКЕЕН, 13.04.2017 року відбулося засідання комісії з розгляду акту про порушень №048273 від 23.02.2017 року.

На засідання комісії з`явився представник споживача на підставі довіреності від 11.04.2017 року ОСОБА_2 .

На засіданні комісії було вирішено провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН за період з 24.08.2016 по 23.02.2017 рр. (дату усунення порушення) відповідно п. 3.5 Методики, за формулою (2.7).

Нарахована сума склала 71385,48 грн.

Протокол засідання комісії №685 від 13.04.2017 року.

Також, відповідно до матеріалів справи, 21.03.2017 року метрологічною лабораторією ЦЕО СВП «Київські електричні мережі ПАТ «Київенерго» було складено акт проведення експертизи лічильників електроенергії № 339 згідно якого візуальних ознак втручання виявлено не було, метрологічні показники відповідають плану точності, але пошкоджено індикатор магнітного поля М 8166473, в той же час індикатор магнітного поля М 10514164 - не пошкоджений.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що споживач був присутній при проведенні представниками позивача дій на виявлення порушення визначених у актах та при складанні акта, а отже відповідач не міг відмовитися від підпису на акті. Додані як докази позивачем документи складені в односторонньому порядку самим позивачем з порушенням Методики № 562, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами по справі. У даному випадку представника Держспоживстандарту, як і відповідача, залучено не було, нібито експертиза була проведена на 26 день, отже акт проведення експертизи лічильників електроенергії № 339 було складено також одноособово позивачем, що є порушенням, а отже такий акт експертизи не може бути належним та допустимим доказом.

Однак колегія суддів критично оцінює вказані висновки суду першої інстанції, зважаючи на таке.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, порушення правил користування енергією.

Учасники ринку, які порушили нормативно правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (ч. 1 ст. 77 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відповідно до пункту 37 ПКЕЕН енергопостачальник має право знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією.

Відповідно до пункту 48 ПКЕЕН побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: порушення правил користування електричною енергією; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку.

Згідно з пунктом 3 Методики № 562 визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, вартість необлікованої електричної енергії розраховується на підставі акта про порушення, який складається відповідно до передбаченої ПКЕЕН процедури та в разі виявлення зазначених у ній порушень.

Пунктом 3.1 Методики № 562 передбачено, що підставою для застосування її положень є виявлення таких порушень ПКЕЕН: 1) пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕН, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку); 2) пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку, установленому ПКЕЕН, або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів; 3) пошкодження приладів обліку (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу тощо), інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, використання фазозсувного трансформатора тощо (у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу (власнику або наймачу об`єкта) приладів обліку, установлених пломб та індикаторів); 4) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку; 5) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку; 6) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника; 7) використання «штучного нуля», що призвело до споживання необлікованої електричної енергії.

Відповідно до пункту 4.1 Методики № 562 факт виявлених представниками енергопостачальника електричної енергії за регульованим тарифом порушень споживачем вимог ПКЕЕН оформлюється актом про порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення зафіксовано номерним індикатором впливу №М8166473 постійного (змінного) магнітного або електричного полів. На корпусі лічильника в районі лічильного механізму мають місце характерні пошкодження корпусу лічильника, а саме: подряпини скла лічильника. На підставі виявленого було складено акт про порушення №048273 від 23.02.2017 року.

На засіданні комісії було прийнято рішення - провести розрахунок обсягу та вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН за період з 24.08.2016 по 23.02.2017 рр. (дату усунення порушення) відповідно п. 3.5 Методики, за формулою (2.7). Нарахована сума склала 71385,48 грн. Рішення оформлене Протоколом засідання комісії №685 від 13.04.2017 року.

Так, зважаючи на предмет позову (стягнення боргу), визначальним у ньому є саме доведеність факту існування заборгованості, її розмір та правильність проведення такого розрахунку, обґрунтованість підстав для її стягнення У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з конкретним порушенням ПРРЕЕ, дослідженню і оцінці підлягали такі докази, зокрема як: акт порушення, протокол засідання комісії (рішення), розрахунок суми збитків тощо.

При цьому, сам по собі складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення Правил є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил.

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Однак, висновки суду першої інстанції, якими обґрунтовано відмову в задоволенні позову, ґрунтуються на оцінці правомірності дій позивача щодо складення акту про порушення ПКЕЕН та його затвердження на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування заборгованості, тобто фактично стосуються законності прийнятого рішення позивачем, яке в свою чергу відповідачем належним чином не оскаржене.

Так, зокрема, правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19 липня 2018 року в справі № 923/832/17, застосовані судом першої інстанції в даній справі та на які посилався відповідач у відзиві, стосуються справи про скасування оперативно-господарської санкції у формі рішення, оформленого протоколом засідання комісії відповідача по розгляду акту про порушення позивачем Правил користування електричною енергією. Правові висновки Верховного Суду правова, викладені в постановах від 06.06.2018 у справі № 906/896/17 та від 24.01.2019 у справі № 926/838/18 також стосувалися справ про визнання недійсним рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги Висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02 листопада 2022 року в справі № 641/665/20-ц (провадження № 61-2453св21), про те, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що споживач має право оскаржити у судовому порядку рішення про нарахування заборгованості за спожиті послуги газопостачання та про відключення таких послуг.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 401/2611/17 (провадження № 61-16533св19) зроблено висновок, що «спірним може бути питання незгоди споживача із рішенням енергопостачальника, оформленого протоколом, про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі зафіксованого в акті порушення ПКЕЕН, що спонукало особу звернутись із цим позовом до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення комісії, оформлене протоколом по розгляду акта про порушення ПКЕЕН. При цьому обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке він вважає порушеним, не суперечить встановленому законодавством порядку вирішення спірних питань, що можуть виникнути між побутовим споживачем і енергопостачальником, перелік яких не є вичерпним. Таким чином, вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕН, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії».

Отже, враховуючи вищевикладені правові позиції, визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем, що стало підставою для нарахування заборгованості, є самостійним способом захисту, який, відповідно, передбачає дослідження правомірності виявлення порушення, складення акту про порушення ПКЕЕН та його затвердження (прийняття рішення) на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування заборгованості.

Натомість, у даній справі відповідачем рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем, оформлене Протоколом засідання комісії №685 від 13.04.2017 року, не оскаржувалося. Доказів щодо оскарження такого рішення відповідачем за окремим позовом матеріали справи також не містять.

Таким чином, вказане рішення є чинним та, відповідно, належним доказом обґрунтованості позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог частини 2 статті 264 ЦПК України.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивач на підтвердження його обґрунтованості надав суду рішення комісії оформлене Протоколом засідання комісії №685 від 13.04.2017 року, акт про виявлення порушення, розрахунок заборгованості.

Натомість відповідачем розмір заборгованості не оспорювався і жодного належного та допустимого доказу на підтвердження незаконності рішення комісії щодо нарахування заборгованості суду надано не було.

Отже, враховуючи вищевикладене, даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які є обґрунтованими, а отже, такими що підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

А відтак, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції - у розмірі 2 270 грн. та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - у розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», подану представником - адвокатом Кирилловим Михайлом Сергійовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року, - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (вул. Новокостянтинівська, буд. 20, м. Київ, 04080, ) заборгованість за не обліковану електричну енергію в розмірі 71 385 (сімдесят одна тисяча триста вісімдесят п`ять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (вул. Новокостянтинівська, буд. 20, м. Київ, 04080, ) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції - у розмірі 2 270 грн. 00 коп. та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - у розмірі 3 405 грн. 00 коп., а всього 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова