ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/9467/20 Номер провадження 22-ц/814/900/23Головуючий у 1-й інстанції Богдан М.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Малишевський С.В.

представник відповідача ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року, ухвалене суддею Богдан М.В., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Харківенергозбут», у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд скасувати наказ № 178 к від 02.11.2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити його на посаді провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут»; зобов`язати ПрАТ «Харківенергозбут» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 щодо анулювання наказу № 178 к від 02.11.2020 року та стягнути з ПрАТ «Харківенергозбут» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2020 року по 02.02.2021 року у розмірі 64 395,90 грн., а у подальшому з 02.02.2021 року у розмірі 715,51 грн. за кожен календарний день вимушеного прогулу до дня винесення судом рішення.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі наказу № 125 к від 21.08.2020 року ОСОБА_2 було прийнято у групу економічної безпеки на посаду провідного фахівця до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут». У ході робочої діяльності з боку керівництва ОСОБА_2 не було надано ні плану проходження випробувального терміну, ні переліку завдань і доручень з термінами виконання, не було закріплено співробітника, який би навчав його та контролював результати виконання завдань, не було проведено жодної наради, також не було організоване робоче місце, не було надано доступу до бази даних та інших інформаційних джерел, не було забезпечено засобами, предметами праці, необхідними для здійснення трудового процесу. 13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 написав листи на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» ОСОБА_3 та начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Рожанського В.А. щодо трудових відносин, режиму праці та організації праці. Обставини, викладені у листах від 13.10.2020 року на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» та начальника Головного управління Держпраці у Харківській області, вказують на невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, які передбачені посадовою інструкцією, порушення трудової дисципліни, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, а також невиконання вимог Кодексу цивільного захисту України, чим дискредитує працівників підрозділу ГЕБ. Зважаючи на викладене в листах, позивач просив провести перевірку виконання діючих положень, інструкції Товариства, колективного договору, нормативних актів, кодексів та законів України, однак на час звернення до суду відповіді за звернення не отримав. Натомість, 21.10.2020 року позивача було повідомлено про розпорядження «Щодо підвищення ефективності роботи по стягненню признаною судом заборгованості з побутових споживачів», в якому було зазначено, що на виконання завдань та функціональних обов`язків Положення про групу економічної безпеки зобов`язано ОСОБА_2 провести перевірку роботи Мереф`янського РРСЦ щодо повернення боргів за відпущену електричну енергію відповідно до укладених договорів за рішенням суду, вжити комплекс заходів, передбачених процедурою проведення перевірок фінансово - господарською діяльності РРСЦ, та надати звіт про результати перевірки, у разі виявлення недоліків та порушень надати пропозиції, спрямовані на їх усунення у термін до 23.10.2020 року. З даним розпорядженням позивач ознайомлювався письмово, однак зазначив, що в журналі реєстрації розпоряджень ПрАТ «Харківенергозбут» він не мав можливості поставити свій підпис, оскільки дані вимоги у вищезазначеному розпорядженні не входять до його посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції, а також виконання цих завдань неможливе, оскільки ОСОБА_2 не надали доступи до баз даних, з якими останній мав працювати. З 22.10.2020 року по 30.10.2020 року включно ОСОБА_2 хворів, що підтверджується листком про непрацездатність. 02.11.2020 року позивач вийшов на роботу, та його повідомили, що з цього дня відповідно до наказу № 178 к від 02.11.2020 року його звільнено. Сам наказ, яким позивача було звільнено, останній отримав поштою. Так, ОСОБА_2 було звільнено у зв`язку з не проходженням випробувального терміну у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі службової записки головного фахівця - керівника групи економічної безпеки ОСОБА_4 . Таким чином, позивач вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки в даному наказі не зазначено, які саме встановлені невідповідності працівника займаній посаді або які невідповідності в роботі у працівника; крім того, його не було попереджено про звільнення за три дні, а тому не може бути застосовано п. 11 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказ про прийняття на роботу з випробувальним терміном ОСОБА_2 не оскаржується. Встановлена керівником невідповідність займаній посаді ОСОБА_2 під час строку випробування, позивачем будь-якими допустимими доказами не спростована. Разом з тим, вирішення питання про не-відповідність працівника займаній посаді є правом роботодавця. Позивач належним чином та у строк, встановлений законом, попереджений про звільнення, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Таким чином, суд дійшов висновку, про дотримання відповідачем усіх умов, передбачених для звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував майже всі факти та доводи позивача з приводу обставин справи, які були надані в ході судового розгляду, відображені у відповіді позивача на відзив, встановлені в процесу судового розгляду та викладені позивачем у письмових поясненнях у дебатах. Вважає, що в ході судового розгляду доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, зокрема в частині, що стосуються фактів та обставин, які б вказували на невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді або виконуваній роботі, що, відповідно, свідчить про незаконність його звільнення. Зазначає, що ОСОБА_2 не було вручено належне (за змістом, оформленням) письмове попередження про звільнення за три дні, зміст повідомлення не має жодного відношення до підстави звільнення за п.11 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, ОСОБА_2 незаконно звільнили на підставі п.11 ч.1 ст. 40 КЗпП України, адже двох з трьох умов звільнення дотримано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Харківенергозбут» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року дана справа витребувана з Комінтернівського районного суду м. Харкова. (т.2 а.с. 11).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т.2 а.с. 14).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 10 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду на 15.00 год. 21 березня 2022 року. (т.2 а.с. 19, 21).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року справу призначено до розгляду на 10.20 год. 18 січня 2023 року.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що наказом №125к від 21.08.2020 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу з 25.08.2020 року на посаду провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» зі строком випробовування 3 місяці (т.1 а.с. 55).

Ознайомлення та підписання вказаного наказу не оспорюється ОСОБА_2 ..

Згідно з службових записок від 25.08.2020 року №13/21-1 та №11-110 ОСОБА_2 відкрито доступ до баз даних АСРПБ ПрАТ «Харківенергозбут» та роз`яснено порядок роботи з базою даних (т. 1 а.с. 56-57).

Відповідно до службової записки від 01.09.2020 року №13/22 за підписом провідного фахівця ГЕБ ПрАТ «Харківенергозбут» ОСОБА_5 надане робоче місце, для вивчення посадова інструкція та інша документація, яка регламентує діяльність групи економічної безпеки. Із зазначеними документами ОСОБА_2 ознайомлювався протягом тижня, жодних запитань чи уточнень на надав (т.1 а.с. 61).

Із службової записки від 06.10.2020 №13/26 за підписом головного фахівця- керівника ГЕБ Явтушенка І. «Щодо виконання наказу № 236ос від 01.10.2020», вбачається, що позивач у діяльності групи, у якій працює, участі не приймав (т.1 а.с. 62-64).

Службовою запискою від 06.10.2020 року №13/26-1 за підписом головного фахівця- керівника ГЕБ Явтушенка І. встановлено, що ОСОБА_2 має недостатні знання по виконанню роботи по лінії економічної безпеки. Останньому було запропоновано ретельніше ставитися до посадової інструкції та положення, що регулює роботу підрозділу. ОСОБА_2 з вивченням порядку роботи не поспішав, ініціативу щодо участі у запланованих заходах групи не проявляв, на питання щодо вивчення документів відповіді не надав (т.1 а.с. 65).

Відповідно до службової записки від 07.10.2020 року №13/27-1 керівника ГЕБ, ОСОБА_2 ініціативи щодо виконання службових обов`язків не проявляв, функціональні обов`язки не виконував, протягом роботи в ПрАТ «Харківенергозбут» посилався на недостатність знань по лінії економічної безпеки, від участі у заходах групи відмовлявся, у роботі засобами, наданими йому для виконання обов`язків не користувався, роботу з базою даних ігнорував, від так ОСОБА_2 є таким, що не відповідає займаній посаді провідного фахівця групи економічної безпеки (т.1 а.с. 66).

Згідно повідомлення від 07.10.2020 року №01-07/7573 ОСОБА_2 повідомлено про звільнення у зв`язку із невідповідністю займаній посаді, яке, відповідно до Інформації про відправлення, направлено позивачу засобами поштового зв`язку 09.10.2020 року (т.1 а.с. 67).

Відповідно до службових записок від 08.10.2020 року №13/28 та №13/29 ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці 08.10.2020 року з 11.00 до 12.00 та з 12.45 до 17.00 з невідомих причин.

09.10.2020 року головним фахівцем Капустою С.В. та провідними інженерами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складено акт про те, що ОСОБА_2 09.10.2020 року було ознайомлено з повідомленням щодо не проходження випробувального терміну, від підпису якого останній відмовився (т.1 а.с. 70).

Крім того, 09.10.2020 року ОСОБА_2 направлено лист від 09.10.2020 року №01-07/7619 з вимогою надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 08.10.2020 року (т.1 а.с. 72).

Наказом № 178к ОСОБА_2 02.11.2020 року звільнено у зв`язку з не проходженням випробувального терміну у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 73).

Відповідно до акту від 02.11.2020 року ОСОБА_2 в повному обсязі оголошено наказ про його звільнення, останній відмовився від підпису даного наказу та відмовився отримувати копію наказу, трудову книжку та повідомлення про нараховані та належні виплати при звільненні (т.1 а.с. 74).

Згідно листа від 02.11.2020 року №01-07/8234 ОСОБА_2 направлено засобами поштового зв`язку повідомлення про нараховані суми при звільненні та копія наказу про звільнення (т.1 а.с. 75-77).

Згідно висновками акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Харківській області ХК27765/3243/АВ від 24.11.2020 року, порушення вимог трудового законодавства про працю стосовно ОСОБА_2 не встановлено (т.1 а.с. 88-96).

На лист ОСОБА_2 на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіна А.О. щодо організації роботи надано відповідь від 13.11.2020 року вих. №01-07/8521 про відповідність дій ПрАТ «Харківенергозбут» умовам трудового договору та трудовому законодавству (т.1 а.с. 98).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження від 21.10.2020 року головного фахівця - керівника групи економічної безпеки Явтушенко І.І. на виконання завдань та функціональних обов`язків Положення про групу економічної безпеки, ОСОБА_2 зобов`язано провести перевірку роботи Мереф`янського РРСЦ щодо повернення боргів за відпущену електричну енергію відповідно до укладених договорів за рішенням суду, вжити комплекс заходів, передбачених процедурою проведення перевірок фінансово - господарською діяльності РРСЦ, та надати звіт про результати перевірки, у разі виявлення недоліків та порушень надати пропозиції, спрямовані на їх усунення у термін до 23.10.2020 року (а.с. 26).

Згідно п.2.6 посадової інструкції провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» судом першої інстанції встановлено, що провідний фахівець проводить аналіз та моніторинг роботи відділів, центрів, груп Товариства щодо своєчасного та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів (т.1 а.с. 58-59).

Допитані в судовому засіданні 15.06.2021 року свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від отримання попередження про звільнення, про що було складено акт, який ними був підписаний.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наказ про прийняття на роботу з випробувальним терміном ОСОБА_2 не оскаржується, встановлена керівником невідповідність займаній посаді ОСОБА_2 під час строку випробування позивачем будь-якими допустимими доказами не спростована. Разом з тим, вирішення питання про не відповідність працівника займаній посаді є правом роботодавця.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що позивач належним чином та у строк, встановлений законом, попереджений про звільнення, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Доводи ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування щодо його неповідомлення про майбутнє звільнення, а також щодо причини звільнення визнані судом першої інстанції необґрунтованими і таким, що спростовуються службовими записками керівника та актами, відповідно до яких останній відмовився отримувати повідомлення про звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання відповідачем усіх умов, передбачених для звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи, що наказ про звільнення ОСОБА_2 є законним, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнані судом першої інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є скасування наказу про звільнення згідно п.11 ч.1 ст. 40 КЗпП України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (ч. 2 ст. 26 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (ч. 3 ст. 27 КЗпП України).

Частиною 2 ст. 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №522/3864/18 вказав на те, що розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Також Верховний Суд вказав на те, що звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

У постанові від 22 липня 2020 року у справі №826/12446/17 Верховний Суд роз`яснив, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. При цьому суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.

Згідно встановлених матеріалів справи, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на умовах випробування строком на три місяці, про це зазначено в наказі, з яким позивач погодився (т.1 а.с. 128, 129).

Таким чином, позивач дав згоду на встановлення випробувального терміну та його умови, тобто фактично дав згоду на можливість розірвання з ним трудового договору в порядку статті 28 КЗпП України.

Під час випробовування в роботі позивача були виявлені недоліки, що було відображено у службовій записці головного фахівця керівника ГЕБ ПрАТ «Харківенергозбут» І. Явтушенка «Щодо підсумків роботи ОСОБА_2 » від 06.10.2020 року (т.1 а.с. 65).

При цьому колегія суддів враховує, що чинним законодавством України не визначений порядок встановлення невідповідності працівника займаній посаді та виконуваній роботі під час випробувального терміну, але вирішення питання відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. Оцінку відповідності чи невідповідності працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган, це питання не може вирішуватись судом, суд лише здійснює оцінку процедури звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок про встановлену невідповідність займаній посаді позивача не підтверджено належними доказами й обґрунтовано лише посиланням на наявність службової записки, без будь-яких доказів та фактів, викладених в ній, то ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до вказаної службової записки головного фахівця керівника ГЕБ ПрАТ «Харківенергозбут» І. Явтушенко було встановлено невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді протягом строку випробування, що є передбаченим чинним законодавством України правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Згідно наказу №178 від 02.11.2020 року позивача було звільнено з роботи за п. 11 ст. 40 КЗпПУ, у зв`язку зі встановленням роботодавцем невідповідності займаній посаді протягом строку випробування на підставі службової записки головного фахівця керівника ГЕБ ПрАТ «Харківенергозбут» І. Явтушенко.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення трудового законодавства, зокрема про те, що позивачу не надано ні плану проходження випробувального терміну, ні переліку завдань і доручень з термінами виконання, не було закріплено співробітника, який би навчав його та контролював результати виконання завдань, не було проведено жодної наради, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем порядку проходження випробування, а встановлення відповідачем саме такого порядку випробування не підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 26 КЗпП України у період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (правила внутрішнього трудового розпорядку, умови колективного договору, порядок оплати праці, преміювання тощо). При прийнятті на роботу ОСОБА_2 був ознайомлений з посадовою інструкцією провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут», йому були забезпечені умови праці, що також підтверджується актом інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Харківській області ХК27765/3243/АВ від 24.11.2020 року, згідно якого порушення вимог трудового законодавства про працю стосовно ОСОБА_2 не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про звільнення, зокрема щодо змісту та оформлення, що є підставою для поновлення на роботі, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 про звільнення було повідомлено завчасно, що підтверджується повідомленням від 07.10.2020 року №01-07/7573 (т.1 а.с. 67). Згідно акту від 09.10.2020 року зміст зазначеного повідомлення було доведено ОСОБА_2 09.10.2020 року в повному обсязі, але від підпису він відмовився. У зв`язку з чим, вказане повідомлення було направлено засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації та місця його проживання (т.1 а.с. 70,71,72). У період з 22 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному.

Таким чином, оскільки відповідно до вимог ст. 28 КЗпП України відповідачем було встановлено невідповідність позивача займаній посаді та виконуваній роботі, позивача належним чином у встановлені строки письмово повідомлено про звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України, звільнення відбулося в межах строку випробування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки звільнення позивача за ст. 28 КЗпП України здійснено відповідачем у відповідно до вимог трудового законодавства, відповідачем, в свою чергу, надані докази на підтвердження своїх висновків щодо невідповідності позивача займаній посаді протягом випробувального терміну.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняКомінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов