ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/81/23 Справа № 20/12/2019 Суддя у 1-й інстанції - КуценкоТ.Р.
УХВАЛА

09 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді-доповідача Куценко Т.Р. розглянувши питання про самовідвід судді Куценко Т.Р. по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича про закінчення виконавчого провадження на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-Східний міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця К.В. від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Втім, ретельно ознайомившись з матеріалами скарги, вважаю за необхідне заявити самовідвід, зважаючи на наступне.

Рішенням Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 2 650 000 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року (у складі судді Куценко Т.Р.) заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-Східний міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року №20/12/2019 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 18 січня 2019 року,яким вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 2 650 000 грн. Вирішено питання відносно судових витрат.

Постановою Головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця К.В. від 11 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62792594.

25 серпня 2020 року дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , зазначаючи, що її чоловік ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, звернулась до Дніпровського апеляційного суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року (у складі судді Куценко Т.Р.) заяву ОСОБА_3 задоволено, виконавчі листи визнані такими, що не підлягають виконанню.

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року (у складі судді Куценко Т.Р.) скасовано та ухвалене нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Постійно діючого третейського суду "Південно-східний Міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року ОСОБА_3 23 жовтня 2020 року звернулась з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний міжрегіональний".

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування Постійно діючого третейського суду "Південно-східний міжрегіональний" відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Дніпровського апеляційного суду, як до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року заяву ОСОБА_3 задоволено, рішення третейського суду від 20 грудня 2019 року скасовано.

Не погодившись з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з апеляційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні заяві ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-східний міжрегіональний" відмовлено.

Постановою головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця К.В. від 30 вересня 2020 року виконавче провадження закінчено.

Саме у зв`язку з необхідністю подання заяви про заміну померлого боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на постанову головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця К.В. від 30 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

З метою виключення можливих сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суду та приймаючи до уваги, що суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу, головуючий суддя вважає за необхідне взяти самовідвід.

Підстави для самовідводу судді визначені ст.36 ЦПК України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У статті 15 Кодексу суддівської етики та п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року - «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року - «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Самовідвід у даній справі заявляється з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо можливості необ`єктивного розгляду справи та ухвалення несправедливого рішення.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що самовідвід судді Куценко Т.Р. у даній справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.33,36-41 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Задовольнити самовідвід судді Куценко Т.Р. по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коломойця Костянтина Васильовича про закінчення виконавчого провадження на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду "Південно-Східний міжрегіональний" від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Справу передати до Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.Р.Куценко