1Справа № 335/4949/22 2/335/214/2023
10 січня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Головко В.В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення до нього посилаючись на те, що він та його син ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 16.06.1999 Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Зазначена квартира належить сторонам на праві спільної сумісної часткової власності по 1/2 частині за кожним.
З початку квітня 2022 позивач неодноразово звертався до свого сина з проханням вселитися в квартиру, яка належить їм на праві спільної власності, але син категорично йому в цьому відмовив. До початку повномасштабної війни позивач проживав в селі Запорізької області, але після того як втратив житло у зв`язку з бойовими діями, він приїхав до м. Запоріжжя та намагався потрапити до своєї квартири. Під час цього він з`ясував, що відповідач самовільно змінив замки на вхідних дверях, перешкоджає у доступі до житла, чим порушує право власника користуватися своєю власністю шляхом неправомірного захоплення у володіння всієї квартири. Наразі іншого житла позивач не має.
Просив ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до неї. Вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових втрат.
Ухвалою суду від 18 серпня 2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
09.01.2023 та 10.01.2023 представник позивача адвокат Мітіна І.В. подала до суду заяви, в яких просила справу розглянути без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позов відповідачем суду не подано.
Відповідачу достеменно відомо про наявність даної справи на розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, що зокрема підтверджено його заявами від 27.09.2022 та 28.10.2022 щодо відкладення розгляду справи без надання належних доказів поважності причин його реальної відсутності на території м. Запоріжжя.
За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 12.07.2000 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9), що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.07.2022 № 04-28/5-1940 (а.с.8) та від 16.08.2022 № 04-46/3260 (а.с.14).
Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 16.06.1999 посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві спільної часткової власності громадянам: ОСОБА_1 1/2 частина та ОСОБА_2 1/2 частина. Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.5 на звороті).
Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної часткової власності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 часині кожного на підставі свідоцтва № 1463 виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 16.06.1999. про що здійснено запис у реєстровій книзі за № 200р/355 від 27.07.1999, що підтверджується копією висновку про реєстрацію (а.с.5-6).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 305377025 від 20.07.2022 гр. ОСОБА_1 має право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Судом встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є сторони по справі.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням вселитися до квартири, але останній не впускає його до квартири, співвласником якої він є.
Звернувшись до суду із вказаним позовом позивач зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, не впускаючи його до квартири.
Зокрема, на підтвердження зазначених обставин свідчить і поведінка відповідача вже під час розгляду справи у суді та неналежне ним виконання свої процесуальних обов`язків.
Позивач володіє 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , має право користування нею.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сторони є співвласниками спірної квартири. Також, встановлено, що відповідачем створено перешкоди у користуванні вказаним житлом позивачу, оскільки своїми діями, відмовляв йому надати доступ до зазначеної квартири, самовільно змінив замки на вхідних дверях, тим самим чинив перешкоди в користуванні квартирою.
Протилежного відповідачем суду не доведено, останній відзиву на позов не надавав, в судові засідання неодноразово не з`являвся, хоча достовірно знав про наявність справи на розгляді у суді.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд вважає, що спосіб судового захисту порушеного права, обраний позивачем в частині вселення до спірної квартири, не суперечить законодавству і може бути застосований судом.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні позивачем квартирою шляхом вселення до спірної квартири підлягають задоволенню.
Оскільки позов суд задовольняє у повному обсязі, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 16).
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до неї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 12 липня 2000 року, рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 17.01.2023.
Суддя: О.О. Романько