Справа № 347/1783/22
Провадження № 2/347/89/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки і піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про зміну і визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки, третя особа без самостійних вимог: орган опіки і піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про зміну і визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Косівського районного суду від 04.06.2020р. шлюб між ними розірвано та неповнолітню дитину залишено на проживання з матір`ю. Проте, син як до розірвання шлюбу, так і після цієї події постійно проживає з позивачем по АДРЕСА_1 . Він займається вихованням та утриманням сина в той час коли відповідачка більшість часу перебуває за кордоном. На даний час є необхідність у зміні місця проживання дитини і визначенні місця проживання його з батьком, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Просить позов задоволити.

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник органу опіки і піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився.

Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівським районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 13.01.2023 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1ст.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 1ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Згідно рішення Косівського районного суду від 04.06.2020р. шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2009р.н. залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.11).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Кутської селищної ради від 30.09.2022р. до складу сім`ї зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги №2 входять: ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 , який фактично проживає за вказаною адресою (а.с.12).

Згідно довідки Кутської селищної ради від 29.09.2022р. видно, що ОСОБА_3 , 2009р.н. не проживає за місцем реєстраційного обліку в АДРЕСА_2 з 2009року по даний час (а.с.13).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Долучена до матеріалів справи довідка Кутського ліцею від 29.09.2022р. та характеристика видана на ОСОБА_3 , свідчить про те, що через тривале перебування мами ОСОБА_4 за кордоном хлопчика виховує тато - ОСОБА_1 , який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Оскільки ОСОБА_5 проживає далеко від ліцею, то тато кожен день привозить та забирає його після навчання (а.с.16).

Згідно характеристики виданої Кутською селищною радою від 03.10.2022р. на ОСОБА_1 видно, що він проживає з сином ОСОБА_3 та зарекомендував себе з позитивної сторони, а також приймає активну участь у громадському житті села (а.с.17).

Відповідно до ату обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.09.2022р. ОСОБА_1 проживає разом із своїм сином ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Мати не бере участі у вихованні сина, оскільки проживає за кордоном. У сина з батьком довірливі взаємовідносина та забезпечені належні умови проживання сина. Зі слів дитини він і надалі бажає проживати з батьком, оскільки проживає з батьком від дня свого народження (а.с.18).

Факт перебування відповідачки за кордоном підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон з відповідними відмітками прикордонної служби щодо перетину кордону (а.с.19).

До матеріалів справи долучена заява ОСОБА_6 від 30.09.2022р., яка проживає по сусідству та підтверджує той факт, що малолітній син ОСОБА_3 з народження по даний час проживає в будинку батька ОСОБА_1 (а.с.20).

Згідно заяви ОСОБА_2 , вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини із батьком ОСОБА_1 (а.с.32).

Відповідно до рішення Кутської селищної ради №107 від 28.11.2022р.. затверджено висновок органу опіки і піклування Кутської селищної ради Косівського району про доцільність зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 , який спеціалістам служби у справах дітей Кутської селищної ради повідомив про те, що постійно проживає з батьком, а з матір`ю спілкується в телефонному режимі та по відеозв`язку, оскільки на даний час мати працює та проживає за кордоном, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному.

Крім цього, суд враховує те, що відповідачка надала суду заяву про те, що вонане заперечує щодо визначення місця проживання дитини із батьком ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач ОСОБА_1 має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для нього належні побутові умови для проживання, забезпечив йому належне медичне обслуговування, займається його вихованням та виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги його вік, бажання проживати із батьком, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для нього умовах, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про можливість зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 і визначення його місця проживання з позивачем.

На підставі наведеного ст.ст. 2-14, 76-83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його місце проживання із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.