Справа № 545/5407/22
Провадження № 2/545/478/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого судді : Гальченко О.О.,

при секретарі : Католик Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.10.2022 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючи на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

У будинку АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстрований його син - ОСОБА_2 , 1989 р.н., що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за № 091- 15/4/196 від 21.09.2022 р.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований, але не проживає з 2014 року.

Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад один рік підтверджується актом про не проживання від 21.09.2022 року.

Відповідач не проживає в будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні платежі та в утриманні житла участі не бере.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїй майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту його порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, а тому ОСОБА_1 , як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить: 2481 грн.*0,4=992,40 грн.

Прохав: Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивач, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, де позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити,не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації, про що маються докази. Від нього не надійшло відзиву на позов, будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Також, публікувалось оголошення про виклик відповідача, про що маються докази в матеріалах справи, що згідно вимог чинного законодавства є належним повідомленням. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України.

Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 4 13.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є власником будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , 1989 року народження, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за № 091- 15/4/196 від 21.09.2022 р.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає з 2014 року в будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад один рік підтверджується актом про не проживання від 21.09.2022 року.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, так як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Керуючись ст. 3, 4, 5, 12, 13, 43, 44, 49, 223, 258-259, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 16, 316, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко