Справа № 354/279/20
Провадження № 22-ц/4808/172/23
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду від 24 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 жовтня 2019 року о 14 год.25 хв. в с. Яблуниця Івано-Франківської області біля готелю «Арніка» відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки УРАЛ 4320 реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив зіткнення з пасажирським автобусом марки IVECO реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

Постановою Яремчанського міського суду від 16.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. Пасажирський автобус марки IVECO перебуває у користуванні позивача згідно довіреності від 11 лютого 2019 року. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно матеріальну шкоду на суму вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 115771 грн, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями квитанцій, накладних та актами прийому-передачі виконаних робіт. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно повідомлення про ДТП, позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 60110,64 грн у межах встановленого страхового ліміту, а тому сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, як винуватця ДТП, становить 55660,36 грн.

Позивач зазначив також, що в результаті ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, у зв`язку із протиправним пошкодженням майна. Він змушений був докладати додаткові зусилля до відновлення попереднього становища, самостійно шукати кошти для ремонту автобуса, витрачати на це бюджет його сім`ї. Все це викликало психологічні переживання та стан постійної нервової напруги, погіршило його стосунки у сім`ї. Окрім цього, вказаний автобус слугує для нього джерелом доходу та використовується для нерегулярних пасажирських перевезень, а тому у зв`язку з його пошкодженням він вимушений був відмовитись від багатьох рейсів, що спричинило проблеми з роботою та втрату частини доходу. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює у сумі 30 000 грн, яку просить стягнути з відповідача.

13 січня 2021 року судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55660,36 грн грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та 5000,00 грн моральної шкоди, а також 1681,60 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року заочне рішення суду від 13 січня 2021 року скасовано.

11 лютого 2022 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у вказаній справі в якості співвідповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Рішенням Яремчанського міського суду від 24 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 17771 грн грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та 5000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 811,12 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначив, що висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковими.

Як зазначено у рішенні суду та підтверджено матеріалами справи, власником транспортного засобу IVECO PEGASO, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_4 .

Нотаріально посвідченою довіреністю від 11 лютого 2019 року ОСОБА_4 уповноважив трьох осіб - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які діють самостійно, укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження належним йому транспортним засобом.

За таких обставин, судом першої інстанції залишено, поза увагою факт про те, що поряд з позивачем відповідно до вказаної довіреності рівнозначні правомочності щодо транспортного засобу IVECO PEGASO мають також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Натомість, рішенням суду визначено тільки ОСОБА_1 як особу, якій завдано шкоди, правовідносини інших рівнозначних законних володільців транспортного засобу щодо відшкодування їм частини шкоди, заподіяної транспортерному засобу судом не досліджено та не встановлено.

Вказані обставини при прийнятті оскаржуваного рішення суд не врахував.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві розмір завданої матеріальної шкоди транспортному засобу IVECO обґрунтовує: видатковою накладною №3526 від 12.11.2019 року на суму 41450,00 грн; актом надання послуг №3919 від 10.12.2019 року на суму 24749,00 грн; товарним чеком від 10.12.2019 року на суму 6322,00 грн; актом виконаних робіт (послуг) від 18.12.2019 року на суму 9300 грн, накладною №1112/1 від 11.12.2019 року на суму 33950 грн.

Із загальною вартістю товарів та послуг на суму 115771 грн погодився суд першої інстанції, вказавши що на цю суму заподіяно матеріальну шкоду транспортному засобу IVECO PEGASO, не вказавши, що ця сума збитків завдана саме позивачу.

Однак, як вбачається з зазначених вище документів, покупцем товарів та послуг, які відображені у видатковій накладній №3526 від 12.11. 2019 року на суму 41450,00 грн та акті надання послуг №394# від 10.12.2019 року на суму 24749,00 грн, на загальну суму 66199 грн є не позивач, а фізична особа-підприємець ОСОБА_5 .

Отже, вказані витрати не були понесені ОСОБА_1 на відновлення транспортному засобу IVECO PEGASO, а відтак не можуть бути віднесені до розміру матеріальної шкоди, яка завдана позивачу.

Крім того, у матеріалах справи відсутній висновок експерта про завдання позивачу матеріальної шкоди саме на суму 115 771 грн, що є істотним доказом у даній справі, а копії актів, накладних, товарних чеків, які містяться у матеріалах справи не можуть являтись, прямим доказом шкоди транспортному засобу, оскільки таким доказом, є висновок судового експерта, який має відповідати вимогам встановленим статтею 102 ЦПК України.

Встановлений судом першої інстанції як факт завдання позивачу моральної шкоди, так і його розмір, не відповідає обставинам справи та не підтверджений позивачем жодним доказом, які б містились у матеріалах справи.

Позивач добровільно погодився, що розмір завданої йому майнової шкоди складає 60110,64 грн, а не 115 771 грн.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, і при прийнятті рішення не врахував.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» вказав, що стосовно вимог апеляційної скарги щодо обґрунтованості рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 покладається на розсуд суду.

Позивач ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористався,

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України віднесені справи незначної складності та справи з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що постановою Яремчанського міського суду від 16 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Як вбачається із постанови, 28.10.2019 року о 14 год.25 хв. в с. Яблуниця і біля готелю «Арніка» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки УРАЛ 4320 реєстраційний номер НОМЕР_4 , допустив зіткнення з пасажирським автобусом марки IVECO реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії(бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 26 квітня 2012 року власником автобуса марки IVECO PEGASO, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Згідно довіреності від 11 лютого 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Ізбенко С.Г. уповноважив ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження належним йому транспортним засобом марки IVECO PEGASO, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ№9707616 від 01 травня 2019 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу УРАЛ 4320 реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» (Страховик). Ліміт відповідальності за шкоду, завдану пошкодженням майна за даним полісом становить 100000,00 грн, розмір франшизи складає 2000,00 грн.

Відповідно до проведеного ПАТ «НАСК «Оранта» розрахунку страхового відшкодування від 18 грудня 2019 року за страховим актом №ОЦВ-19-09-16467/1 сума відшкодування, яке підлягає до виплати за полісом АМ №9707616від 01 травня 2019 року за страховим випадком, що мав місце 28 жовтня 2019 року складає 40110,64 грн.

26 грудня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» перераховано на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 4011,64 грн.

ОСОБА_1 звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявами про повну виплату по відшкодуванню завданої шкоди із фонду захисту потерпілих, посилаючись на те, що понесені ним витрати щодо відновлювального ремонту транспортного засобу марки IVECO PEGASO, реєстраційний номер НОМЕР_2 становлять понад 130000 грн.

У лютому 2020 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності від 11 лютого 2019 року, з метою врегулювання страхового випадку, що мав місце 28 жовтня 2019 року за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 9707616 від 01 травня 2019 року було укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного.

Відповідно до умов даної угоди сторони погодили, що загальна сума страхового відшкодування, яка сплачується страховиком за полісом ОСЦПВВНТЗ АМ 9707616 від 01 травня 2019 року за страховою подією, яка настала 28 жовтня 2019 року складає 60110,64 грн. 26 грудня 2019 року страховиком було сплачено частину страхового відшкодування у сумі 40110,64 грн. Страховик зобов`язався доплатити потерпілій стороні узгоджену суму відшкодування у розмірі 20000 грн у строк до 28 лютого 2020 року, після чого зобов`язання страховика за полісом вважаються припиненими.

24 лютого 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 залишок узгодженого страхового відшкодування у сумі 20000 грн.

Згідно копії протоколу огляду транспортного засобу від 11 листопада 2019 року в результаті ДТП, що мала місце 28 жовтня 2019 року транспортний засіб марки IVECO PEGASO, реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав ряд пошкоджень, які підтверджуються фотозвітом до протоколу огляду транспортного засобу.

Судом встановлено, що згідно видаткової накладної №3526 від 12 листопада 2019 року та акту надання послуг №3919 від 10 грудня 2019 року, вбачається, що ТзОВ «Трак Сота» на виконання умов договору №220716/1а від 22 липня 2016 року щодо ремонту транспортного засобу IVECO PEGASO, реєстраційний номер НОМЕР_2 було реалізовано автомобільні деталі на загальну суму 41450 грн, та надано послуги по ремонту вказаного транспортного засобу, на загальну суму 24749 грн. Згідно товарного чеку від 10 грудня 2019 року вартість робіт по відновленню лакофарбового покриття транспортного засобу марки IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 6322 грн та згідно акту прийняття виконаних робіт (послуг) від 18 грудня 2019 року ПП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 проведено ремонті роботи по відновленню транспортного засобу марки IVECO на загальну суму 9300 грн. Згідно видаткової накладної №1112/1 від 11 грудня 2019 року СПД ОСОБА_9 відпущено ОСОБА_1 автомобільні деталі загальну суму 33950 грн.

Таким чином загальна сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки IVECO PEGASO реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП 28 жовтня 2019 року склала 115771 грн.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, згідно ст. 1192 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки по суті, суд першої інстанції правильно зазначив, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, згідно якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки IVECO PEGASO, сталася звини відповідача ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність на момент ДТП відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», яке згідно укладеної з ОСОБА_1 угоди про припинення зобов`язання переданням відступного виплатило страхове відшкодування за вказаним страховим випадком у межах страхового ліміту у сумі 60110,64 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що з відповідача підлягає стягненню в користь позивача матеріальна шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу у розмірі 15771,00 грн, який визначений як різниця між фактичним розміром завданого матеріального збитку у сумі 115771 грн та лімітом відповідальності страховика у розмірі 100 000 грн, а також підлягає до стягнення франшиза за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 2000,00 грн.

Суд обґрунтовано зазначив про те, що позивач, не будучи власником транспортного засобу марки IVECO PEGASO, однак як особа у правомірному користуванні якої, згідно довіреності, перебував вказаний транспортний засіб, має право на відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням вказаного майна. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1365цс17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач зазнав негативних переживань та емоцій внаслідок пошкодження транспортного засобу.

При визначенні розміру заподіяної шкоди, суд урахував характер, тривалість та обсяг моральних страждань, істотність вимушених змін у житті ОСОБА_1 , що він був позбавлений можливості експлуатувати транспортний засіб, отримувати дохід від його використання та змушений був докладати зусилля для відновлення порушеного права, що спричинило моральну напругу в сім`ї та спілкуванні з близькими, а відтак, суд виходячи із вимог розумності, добросовісності та справедливості, оцінив завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт про те, що поряд з позивачем відповідно до довіреності виданої власником транспортного засобу IVECO PEGASO ОСОБА_4 рівнозначні правомочності щодо вказаного транспортного засобу мають також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки вказаним транспортним засобом на момент ДТП на відповідній правовій підставі керував позивач ОСОБА_1 , а відтак він має право на звернення з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, незалежно від інших осіб вказаних у довіреності.

Посилання апелянта на те, що не всі витрати по відновленню транспортного засобу були понесені позивачем, зокрема покупцем товарів та послуг, які відображені у видатковій накладній №3526 від 12.11.2019 року на суму 41450,00 грн та акті надання послуг №394# від 10.12.2019 року на суму 24749,00 грн, на загальну суму 66199 грн є не позивач, а фізична особа-підприємець ОСОБА_5 а відтак не можуть бути віднесені до розміру матеріальної шкоди, яка завдана позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до затвердженого розрахунку страхового відшкодування від 19.02.2020 року вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей що замінюються) становить 115771 грн, натомість матеріальна шкода яка підлягає стягненню з відповідача визначена як різниця між фактичним розміром завданого матеріального збитку у сумі 115771 грн та лімітом відповідальності страховика у розмірі 100 000 грн та становить 15 771 грн та 2 000 грн франшизи.

При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 представив докази щодо придбання запасних частин згідно накладної від 11.12.2019 року №1112/1 на суму 33950 грн, а також оплатив роботи по монтажу скла (вітрового, верхнього та бокового) на суму 9300 грн, а відтак понесені ним витрати перевищують розмір матеріальної шкоди визначеної судом у розмірі 15771 грн.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що позивачем не представлено висновок експерта про завдання позивачу матеріальної шкоди саме на суму 115 771 грн, оскільки згідно розрахунку страхового відшкодування від 19.02.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена у розмірі 115 771 грн та підтверджена відповідними доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином обґрунтував свій висновок щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн та з урахуванням встановлених по справі обставин стягнув з відповідача моральну шкоду в у розмірі 5000 грн. Вказані обставини апелянтом не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 24 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин