БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1384/22
Провадження № 2/497/37/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2002 року, укладеного між ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Белградським РВ УМВС України в Одеській області 27 травня 1998 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ,та ОСОБА_4 на Бесарабській товарній біржі, а саме, квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Белградським РВ УМВС України в Одеській області 27 травня 1998 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_4 05 лютого 2002 року був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований на Бесарабській товарній біржі, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а позивач купила квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу НБ № 0868534 від 26 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської держнотконтори Кухаревою В.Б. реєстр № 4201 та зареєстрованого в Болградському МЕТІ за № 76.

Продавець квартири ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 . Згідно з даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , розробленого Болградським МБТІ 12.07.1991 року, загальна площа квартири становить 33,9 кв.м., житлова площа 28,3 кв.м.

Через те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений на Товарній біржі й не посвідчений нотаріально, позивач наразі не може реалізувати своє право власника в частині розпорядження цією квартирою.

Ухвалою суду від 25.08.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, підготовче засідання неодноразово відкладалось та в останнє було призначено на 09.02.2023 року.

Позивач до суду не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена належним чином, в позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області - до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Не заперечуючи проти задоволення позовної заяви, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.27-28).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не прибули, але надали заяви кожен окремо про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи у їх відсутність (а.с.42,43).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідачі визнають позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 05 лютого 2002 року між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, що зареєстрований на Бесарабській Товарній Біржі, реєстраційний номер 08-02. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_4 продав, а позивачка ОСОБА_1 купила об`єкт нерухомості: 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 ., тобто частину жилого будинку літ.Б, що складає квартиру АДРЕСА_5 : №1- коридор, №2,3 житлові кімнати, частина сарая літ.Д, 1/6 частина уборної літ.Ж, житловою площею 28,3 кв.м., які згідно проведеного розрахунку складають 11/100 ідеальну долю. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці Болградської міської ради загальною площею 977 кв.м. Об`єкт нерухомості продан за 1700.00 гривень (а.с.7).

Названий житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі договірну купівлі-продажу НБ № 0868534 від 26.09.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Кухаревою В.Б. реєстр №4201, який був зареєстрований в КП «Болградське МБТІ» под реєстром №76 (а.с.7).

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР).

Положеннями ст. 153 ЦК УРСР, визначено, що договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 227 ЦК УРСР, визначає, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору від 05 лютого 2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Бесарабській Товарній Біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_4 і покупцем ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах.

Отримавши державну реєстрацію в КП «Болградське БТІ» права власності на вказану квартиру, яку позивач придбала за договором купівлі-продажу №08-02 від 05.02.2002 року, що зареєстрований на Бесарабській Товарній біржі, держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах (а.с.14).

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувачів нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору № 08-02 від 05.02.2022 року, зареєстрованого на Бесарабській Товарній біржі, за яким ОСОБА_4 , продав, а ОСОБА_1 , придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Продавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданого Болградським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 264 (а.с.8). Спадкоємцями за законом першої черги є його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , тобто відповідачі по справі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с.9,9).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Ажинтарева В.В. від 17.01.2023 року ОСОБА_2 є спадкоємцем за померлим ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», наразі можливість його нотаріального посвідчення втрачена, оскільки продавець помер, а спадкоємці фактично визнають цей договір дійсним, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, реєстраційний номер № 08-02 від 05.02.2002 року, оформленого на Бесарабській Товарній Біржі, дійсним.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наявні правові підстави для визнання права власності позивача на об`єкт нерухомості: 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Водночас, не підлягає задоволенню заявлена позивачем позовна вимога про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, підтверджуючих право власності на вказаний об`єкт нерухомості, оспорювання або невизнання іншою особою, чи втрати позивачкою документа, який засвідчує його право власності.

Окрім того, відповідачами визнані позовні вимоги. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, прийшов до висновку, що позивачем предмет доказування доведений відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16, 328, 392 ЦК України, ст.ст.71, 76, 80 47, 48, 63, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівліпродажу нерухомості, укладений 05 лютого 2002 року та зареєстрований ОСОБА_5 за реєстраційним номером № 08-02, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила об`єкт нерухомості: 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 27.05.1998 року - право власності на об`єкт нерухомості: 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

В задоволені іншої частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький