Справа №333/4638/22
Провадження №2/333/626/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну праву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, ) про стягнення середнього заробітку та визнання протиправним припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

20.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» про стягнення середнього заробітку та визнання протиправним припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2001 року він працює в ПАТ АКБ «Індустріалбанк». На теперішній час займає посаду начальника управління методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

07.04.2022 року ОСОБА_1 підписав контракт добровольця територіальної оборони.

На підставі наказу відповідач увільнив ОСОБА_1 від виконання трудових обов`язків із збереженням середнього заробітку, відповідно до ст. 119 КЗпП України.

З 19.07.2022 року відповідач припинив нараховувати та виплачувати середній заробіток, посилаючись на зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає такі дії ПАТ АКБ «Індустріалбанк» протиправними.

З цих підстав, просить суд стягнути з ПАТ АКБ «Індустріалбанк» середній заробіток за період з 19.07.2022 року по день ухвалення рішення по суті справи, а також визнати протиправним припинення виплати йому середнього заробітку та зобов`язати відповідача зберігати за ним середній заробіток з дати ухвалення рішення суду.

Ухвалою суду від 21.10.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

16.11.2022 року на адресу суду від ПАТ АКБ «Індустріалбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що ч.1 ст.119 КЗпП не є нормою прямої дії, тобто збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку гарантується лише тоді, коли іншим законом передбачена можливість виконання державних і громадських обов`язків у робочий час. Закон України «Про основи національного спротиву» не містить гарантій щодо збереження за добровольцями місця роботи (посади) і середнього заробітку на період дії його контракту. Не містить таких гарантій Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дію яких було поширено на членів добровольчих формувань територіальних громад. Таким чином, ч.1 ст.119 КЗпП не може бути застосована до спірних відносин. Саме тому, відповідач застосував аналогію закону, поширив дію ч.3 ст.119 КЗпП на відносини з позивачем, як члена добровольчого формування територіальної громади, зберіг його місце роботи, посаду та здійснював виплату середньої заробітної плати. 19.07.2022 року набули чинності зміни до ст. 119 КЗпП України, згідно з якими скасовано збереження середнього заробітку за мобілізованими працівниками. У зв`язку з чим, відпала правова підстава для продовження виплати ОСОБА_1 середнього заробітку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за період з 19.07.2022 року по день ухвалення рішення по суті справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 ст. КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2001 року працює в ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на посаді начальника управління методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, що підтверджується довідкою про доходи від 03.10.2022 року.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про основи національного спротиву», територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.

Військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони.

Добровольче формування територіальної громади (ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основи національного спротиву», діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.

Види діяльності та завдань добровольчих формувань територіальної громади визначені пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад.

Командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування. Командир визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей та за потреби структуру добровольчого формування. Діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом (пункт 3 Положення добровольчі формування територіальних громад).

На відміну від добровольчих формувань територіальної громади, Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2022 року між командиром добровольчого формування Запорізької територіальної громади №3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано контракт добровольця територіальної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Частиною 3 статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час укладення позивачем контакту добровольця, було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

19.07.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 КЗпП України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Отже, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом. З 19.07.2022 року за такими категоріями працівників не зберігається середній заробіток.

ПАТ АКБ «Індустріалбанк» застосував аналогію закону та застосував вимоги ч.3 ст.199 КЗпП на відносини з позивачем, припинивши збереження середнього заробітку ОСОБА_1 .

З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління ПАТ АКБ «Індустріалбанк» з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату, як добровольцю добровольчого формування територіальної громади.

05.08.2022 року (вих. №05-15-1347) ОСОБА_1 відмовлено у збереженні середнього заробітку з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

08.08.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Голови Правління ПАТ АКБ «Індустріалбанк» з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату, як добровольцю добровольчого формування територіальної громади.

26.08.2022 року (вих. №06-02-1477) ОСОБА_1 потворно відмовлено у збереженні середнього заробітку з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

На думку суду, зміни у правовому регулюванні трудових відносин за участі працівників, які проходять військову службу, не поширюються на спірні трудові правовідносини сторін цієї справи, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

До видів військової служби належать: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, доказів прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за призовом з числа резервістів чи на військову службу за контрактом осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу чи офіцерського складу з одночасним присвоєнням позивачу військового звання, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

При цьому, ОСОБА_1 , заперечуючи належність до військовослужбовців та факт проходження ним військової служби в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилався на те, що внаслідок укладення 07.04.2022 відповідного контракту, є добровольцем Добровольчого формування Запорізької територіальної громади №3 «Хортицький полк» і виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки.

Зазначена обставина також підтверджується довідкою за підписом командира роти №4 Добровольчого формування від 18.01.2023 року №29.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що добровольчі формування територіальних громад, членом якої є ОСОБА_1 , є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснюють під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Посилання у відзиві відповідача на те, що вимоги ч.1 ст.119 КЗпП не можуть бути застосовані до спірних відносин, на думку суду, є помилковим.

Враховуючи викладене, а також те, що норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ, на який посилається відповідач, не передбачають змін у правовому регулюванні статусу та обсягу гарантій установлених для членів добровольчих формувань територіальних громад, правові підстави для припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку на підставі ч. 3 ст.119 КЗпП України відсутні.

Позивач з моменту укладення ним 07.04.2022 Контракту добровольця територіальної оборони та набуття статусу добровольця добровольчих формувань територіальних громад, що передбачає виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил, набув право, на підставі ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на збереження за ним за місцем роботи середнього заробітку.

Отже, припинення ПАТ АКБ «Індустріалбанк» збереження середнього заробітку» в частині, що стосується ОСОБА_1 , суперечить приписам ч. 1 ст. 119 КЗпП України і порушує права останнього на збереження за ним середнього заробітку на час виконанням ним обов`язків добровольця добровольчих формувань територіальних громад, які підлягають захисту у спосіб обраний позивачем шляхом стягнення з відповідача з 19.07.2022 року середнього заробітку до дня ухвалення судом рішення.

Встановлюючи розмір середнього заробітку, які необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих

днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки про доходи від 03.10.2022 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати за фактично відпрацьовані травень червень 2022 року становить 70 885,91 грн. (41 461,57 грн + 29 424,34 грн.

Кількість робочих днів у травні та червні 2022 року складає 44 робочих дня.

Заробітна плата за 1 робочий день складає 1 611,04 грн. (70 885,91 грн./ 44 дня).

За період з 19.07.2022 року по 20.01.2023 року 134 дня (9+23+22+21+22+22+15).

Таким чином, розмір середнього заробітку, що підлягав виплаті та нарахуванню ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 року по 20.01.2023 року складає 215 879 грн. 36 коп. (1 611,04 грн. х 134 робочий день).

З огляду на викладене, з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» середній заробіток за період з 19.07.2022 по 20.01.2023 року у сумі 215 879 грн. 36 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» зберігати йому середній заробіток з дати ухвалення рішення, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки такий спосіб захисту в силу приписів статті 4 ЦПК України не передбачений законом. Вимога зобов`язання вчинити певні дії на майбутнє, тобто після ухвалення судом рішення не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 992,40 грн. судом покладається на ПАТ АКБ «Індустріалбанк».

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, ) про стягнення середнього заробітку та визнання протиправним припинення виплати середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за період з 19.07.2022 року по 20.01.2023 року (включно) у розмірі 215 879 (двісті п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 36 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, ) в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.01.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С.Холод