ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1774/23 Справа № 199/1271/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування збитків в порядку регресу ( суддя першої інстанції Демидова С.О. повний текст рішення складено 17 жовтня 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія «АРКС» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь завданні збитки у розмірі 34 450,68 грн., та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» сплачене страхове відшкодування в розмірі 34 450,68 грн. та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 481 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_3 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 зазначає, що заявлена позивачем сума 34450,68 грн. є необґрунтованою, оскільки матеріали справи містять суперечливі копії актів огляду транспортного засобу.

Акт огляду транспортного засобу від 12.04.2019 року, страхова справа 1.003.19 пробіг ТЗ49336 та Акт огляду транспортного засобу від 10.05.219 року страхова справа 1.003.19 пробіг ТЗ 50271, в останньому Акті огляду який було зроблено через місяць після настання ДТП та з пробігом ТЗ в 935 км додалось у пошкодження ще права передня дверь ТЗ, яка була відсутня під час складання Акту від 12.04.2019 року.

Наголошує на тому, що власник ТЗ ОСОБА_4 , через місцяь після настання ДТП, здійснює пошкодження транспортного засобу та звертається до страховика про включення такого пошкодження до страхового випадку, що відбувся 09.04.2019 року.

ОСОБА_2 просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 34450,68 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2481 х 100 = 248100), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягая частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2019 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 7148а9д, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користування наземним транспортним засобом «Тоyota» державний номер НОМЕР_1 (а.с. 13-20).

09 квітня 2020 року відбулася дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тоyota» державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 (а.с.6, 10-11).

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року у справі 203/1526/19 встановлено, що дорожньо транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 (а.с. 13)

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № № 7148а9д.

Пунктом 14.3 Договору визначені умови виплати страхового відшкодування на базі авторизованої СТО на вибір страховика.

Згідно рахунків ТО «Алмаз Мотор» № НОМЕР_3 від 12 квітня 2019 року та № АМ 25079 від 10 травня 2019 року, ремонтної калькуляції № 1.003.19.0 від 13 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Тоyota» державний номер НОМЕР_1 склала 84 339,54 грн. (а.с.27-28).

Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, позивач виплатив ТОВ «Алмаз Мотор» страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № АХА 0006511, № АХА 2466075 становить 84 339,54 грн. (а.с.33, 35,39-40).

Оскільки цивільно правова відповідальність відповідача як водія автомобіля Volkswagen» державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПРАТ СК «УНІКА», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6684220, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн (а.с. 37) позивач звернувся до ПРАТ СК «Уніка» з претензією про виплату страхового відшкодування внаслідок винних дій страхувальника.

Згідно страхового акту №00296989 від 04 серпня 2019 року ПРАТ СК «Уніка» перерахувало ПАТ «СК «АРКС» страхову виплату, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за мінусом франшизи 49 888,86 грн. (а.с. 84-85).

03 лютого 2021 року ПАТ «СК «АРКС» звернулося до ОСОБА_1 , із претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке здійснило ПРАТ СК «Уніка» в розмірі 34 450,68 грн (а.с. 41).

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума відшкодування, виплаченого ПАТ «СК «Уніка» в порядку регресу позивачу у розмірі 49 888, 86 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПАТ «СК «АРКС» потерпілій, становлять 84 339,54 грн, тому різниця між цими сумами у розмірі 34450,68 грн., має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Згідно статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2020 року відбулася дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тоyota» державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 (а.с.6, 10-11).

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року у справі 203/1526/19 встановлено, що дорожньо транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 (а.с. 13)

Згідно відповіді НПУ у ТЗ Toyota Corolla, номер шасі, кузова НОМЕР_4 , ДНЗ ТЗ НОМЕР_1 , власник ТЗ ОСОБА_4 , пошкоджження ТЗ передня ліва частина (10-11).

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 12.04.2019 року, ТЗ Toyota Corolla, номер шасі, кузова НОМЕР_4 , ДНЗ ТЗ НОМЕР_1 , власник ТЗ ОСОБА_4 пробіг ТЗ 49336 км, у ТЗ пошкодженні наступні деталі: бампер передній зруйновано, бачок омивача зруйновий, заглушка правої фари подряпана., капот зруйновано,крило переднє праве зруйноване, кронштейн крила зруйновано, панель правої фари сильна деформація, кронштейн бампера- зруйновано, петля капота 1 шт деформвція, фара права зрйнована, фара протитуманна зруйнована, бризговикдвигуна правий деформація, стійка замка капота незначна деформація (а.с.21).

Також з матеріалів справи вбачається, Акт огляду від 10.05.2019 рокуТЗ Toyota Corolla, номер шасі, кузова НОМЕР_4 , ДНЗ ТЗ НОМЕР_1 , власник ТЗ ОСОБА_4 , показання спідометра 50271км.у транспортного засобу пошкоджено дверь передня права деформація і пошкодження ЛФП (а.с.22).

Згідно рахунку № АМ25079 від 10 травня 2019 року ремонт автомобіля з урахуванням вартості матеріалів становить 5 106,34 грн., тобто на думку апеляційного суду дана сума була визначена згідно акту про пошкодження ТЗ від 10 травня 2019 року.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було ретельно досліджено Акти огляду транспртного засобу від 09 квітня 2019 року на від 10 травня 2019 року та було проігнаровано ту обставину, що не під час оформлення ДТП не під час складання Акту від 09 квітня 2019 року у транспортного засобу не було вивлено пошкодження правої двері, крім того суд першої інстнції не звернув увагу, що між актами огляду пройшов значний проміжок часу та існували розбіжності у пробігу транспортного засобу у 935 км., судом не було зясовано, чому саме через місцяь після настання ДТП потерпілий ОСОБА_4 звернувся до страхової ще з пошкодженням правої двері, також на цю обставини, посилався предстаіник відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції, проте судом вмотивовану відповідь на цей довод надано не було.

Враховуючи викладане, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було застосвано діючи норми права, які відповідають правовідносинам, що виникли між учасниками справи, проте в повному обсязі не досліджено надані докази по справі, що призвело до помилкового висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми збитків в порядку регреса з 34 450,68 грн. до 29344,34 грн (34450,68-5106,34 = 29344,34).

Також підлягає перерозподілу судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Представником відповідача в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність);

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Так на підтвердження здійснених вілповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано: АКТ приймання-передачі виконаних робіт за Договором доручення про надання правової допомоги від 21 квітня 2021 року. згідно якого вартість послуг, що надана адвокатом клієнту за умовами Договору Доручення про надання праової допомоги іфд 21 квітня 2021 року становить 7000 гривень (а.с.97).

Також було надано довідку № 2 про витрати на правничу допомогу адвоката, з якої вбачається, що грошові кошти сплачені в повному обсязі (а.с.98)

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання юридичних послуг, детальний опис послуг, а також акт приймання виконаної роботи підтверджують понесені витрати та є належним чином обґрунтованими, а тому клопотання про стягнення з позивача правчниої допомоги у сумі 7000 гривень підлягає задоволенню.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями .259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) сплачене страхове відшкодування в розмірі 29344,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) судовий збір у розмірі 2113,06 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 551,52 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська