Справа № 643/154/23
Провадження № 2/643/224/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року

Суддя Московського районного суду м. Харкова Кононенко Т.О. ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ознайомившись з вказаним позовом та доданими до нього документами, суд доходить висновку про залишення позову без руху виходячи з наступного.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації та проживає у Росії. Шлюб між сторонами укладено в м. Іолотань Туркменської РСР.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.60 вище вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно дост.110 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч.2, 3ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до ч.1ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених уст.77 цього Закону.

Однак, такої угоди між сторонами для визначення підсудності Московському районному суду м. Харкова до матеріалів позову не надано.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова, відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Отже, з позовної заяви вбачається, що відсутні передбачені ч.2 ст.28 ЦПК України, підстави для пред`явлення позову за місцем проживання позивача.

При цьому, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не зазначила поважних причин, через які позов може розглядатися за місцем її проживання.

Крім того, оскільки місцем проживання відповідача є Російська Федерація, суду, в разі визначення підсудності справи за Московським районним судом м. Харкова, необхідно буде направляти копію позовної заяви та доданих до неї документів в Російську Федерацію через Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в порядку передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року.

Відповідно до ст.17 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Так, з позовної заяви вбачається, що відповідач фактично перебувають в Російській Федерації, але його місце проживання чи перебування, поштовий індекс, в порушення вимог не зазначено.

Оскільки Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року передбачено направлення документів для вручення їх сторонам у справі в належним чином завіреному перекладі на російську або мову Договірних Сторін, а позивачем не було додано до позовної заяви належним чином завіреного перекладу позовної заяви на російську мову, суд вважає за необхідне надати позивачу строк для надання належним чином завіреного перекладу позовної заяви для відповідача з доданими до неї документами на російську мову.

В той же час, розгляд справ за участю іноземних осіб проводиться з особливостями, визначеними ЦПК України, міжнародними договорами та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. Проте, дія вказаної Конвенції зупинена, відповідно до Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 1 грудня 2022 року № 2783-IX, який набрав чинності - 23.12.2022.

За даних обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження у даній справі, а позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачці строк для виправлення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання нею зазначених вимог ухвали в наданий строк, заява буде визнана неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою:

http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О.Кононенко