ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2693/22

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/183/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 вересня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст рішення складено 20.09.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування посилалась на те, що під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,1 кв.м., житлова 27,8 кв.м., згідно звіту про оцінку майна, оціночна вартість квартири становить 600 140, 00 грн. У позові ОСОБА_1 просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в праві власності на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.09.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000, 70 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4500 грн витрат на правничу допомогу.

В обгрунтування рішення суд послався на те, що оскільки спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні, а тому суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визначення за нею права власності на 1/2 частину квартири.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Кравченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12.09.2022, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, та стягнути з позивача на користь відповідача усі понесені ним документально підтверджені судові витрати.

За доводами скарги оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, які були отримані подружжям згідно кредитного договору № 2/11/304/2005/261 від 26.10.2005, укладеного з ВАТ КБ «Надра», за умовами якого ОСОБА_2 отримав 20000 тисяч доларів, зі сплатою процентів у розмірі 12% річних та плату за управління кредитом в розмірі 0,3% строком до 24.10.2025. Майже вся сума коштів за придбану квартиру виплачувалась відповідачем особисто за його власні кошти, зокрема і після розірвання шлюбу в розмірі 40500 грн. Крім того для погашення заборгованості за кредитним договором, відповідач отримав від своєї матері - ОСОБА_3 позику в розмірі 118 000 грн, які також були повернуті ним особисто після розірвання шлюбу. Зазначає, що після фактичного припинення шлюбних відносин, а також після розірвання шлюбу, у зв`язку з необхідністю належного утримання спірного майна, ОСОБА_2 за особисті кошти було здійснено капітальний ремонт у спільній квартирі та вкладено значний обсяг особистих коштів у спірне майно.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19) апелянт зазначає, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, хоча і не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме придбання цього майна, проте впливає на рівність часток сторін. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань має правове значення, оскільки в розумінні вимог ст. 57 СК України, частина коштів за які була придбана спірна квартира є особистими приватними коштами відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, заявник в апеляційній скарзі зазначає, що стороною позивача не заявлялася вимога про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за сторонами права власності на таке майно в порядку поділу, що свідчить про вихід суду першої інстанції за межі заявлених позовних вимог та безпідставність визнання за сторонами права власності по 1/2 частині спірної квартири за кожним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Переверзєв О.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.09.2022, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що підстави для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя відсутні, беззаперечних доказів на підтвердження того, що квартиру придбано за більшу частину власних коштів відповідача, до першої інстанції не було надано. Надана до матеріалів справи розписка про отримання відповідачем коштів від своєї матері, не є доказом того, що ці кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. Крім того, проведення остаточних розрахунків по договору купівлі - продажу за придбану квартиру відбулося за рахунок кредитних коштів, і цей кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, позивачка була поручителем по цьому договору, а придбану квартиру було передано в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки позивачка дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, не ухилялася від участі в утримані дитини, не пошкоджувала спільне майно та не шкодила інтересам сім`ї, отже майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили(а.с. 180-181, 186, 201, 202-103, 216,218-220) .

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2000, шлюб розірвано згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.06.2019 (а.с. 9, 10-11).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2005 ОСОБА_2 у період шлюбу було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16). Відповідно до п. 1.6. договору, вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається покупцем перебуваючи у шлюбі, зареєстрованому 08.09.2000.

Згідно п. 2.1. продаж за домовленістю сторін вчиняється за 136350 грн, з яких 35350 грн покупець сплатив, а продавець отримав до підписання цього договору. Решту суми в розмірі 101000 грн покупець зобов`язався сплатити продавцю в строк до 27.10.2005.

Відповідно до напису на договорі купівлі-продажу квартири, повний розрахунок за цим договором проведено 26.10.2005, що засвідчено нотаріусом на підставі заяви № 4215.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира знаходиться на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 20)

26.10.2005 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 02/11/304/2005/261, згідно якого, як зазначили сторони, були отримані кошти для оплати вартості квартири за договором купівлі-продажу № 4179 від 25.10.2005 (а.с. 49-52).

Придбана квартира була передана в іпотеку банку згідно іпотечного договору від 26.10.2005 (а.с. 53-56).

Відповідно до договору № 25-153 від 17.11.2005, укладеного між Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 , надано часткову компенсацію відсоткової ставки кредитів комерційних банків (а.с. 94-95).

Згідно відповіді директора Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Ярошевського А., наданої на запит адвоката Переверзєва О.О. від 11.07.2022, за період 2005-2020 року загальна сума часткової компенсації відсоткової ставки комерційних банків, яка виплачена за договором № 25-153 від 17.11.2005 складає 137769 грн. 94 коп., з яких: 3337 грн. 81 коп. у 2019 році та 1714 грн. 86 коп. у 2020 році (а.с. 109).

30.06.2020 між ТОВ «Спектрум Ессетс», правонаступником ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № 02/11/304/2005/261 від 26.10.2005, згідно якого станом на 15.05.2020 загальна заборгованість за кредитним договором становить 40 788, 49 грн (а.с. 58-59).

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу частини будинку від 12.09.2016, згідно якого ОСОБА_3 продала за 650 000 грн належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_3 (а.с. 60-63).

Згідно договору купівлі-продажу № 1608 від 29.09.2016 ОСОБА_3 придбала у власність за 48 171 грн однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 64-67).

Як вбачається, допитана у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 суду пояснила, що вона дійсно давала в борг сину гроші на погашення кредиту за придбану квартиру. При складанні боргової розписки ОСОБА_1 була відсутня і чи знала вона про наявність боргової розписки, свідку достеменно не відомо. Проте, свідок повідомила, що позивач знала про отримані відповідачем кошти в розмірі 118000 грн.

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Чернігівській області від 12.07.2022, ОСОБА_1 у період з 2005 по ІІ квартал 2010 року офіційно працювала та мала стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с. 100, 101-102, 103-104, 105-106).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні, а тому суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визначення за нею права власності на 1/2 частину квартири.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, отже підлягає поділу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого суду про те, що відповідачем у підтвердження доводів придбання спірної квартири за більшу частину його особистих коштів належним чином не підтверджено та не доведено, а посилання в апеляційній скарзі апелянта на те, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, сума яких виплачувалась відповідачем особисто за його власні кошти, частину яких відповідач отримав у позику від своєї матері та які були повернуті ним особисто після розірвання шлюбу, спростовується матеріалами справи.

Як встановлено судом, проведення остаточних розрахунків по договору купівліпродажу за придбану квартиру відбулося за рахунок кредитних коштів, і цей кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, позивач була поручителем по цьому договору, а придбану квартиру було передано в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. 1.6. договору, вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається покупцем перебуваючи у шлюбі, зареєстрованому 08.09.2000 (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

На підставі викладеного вище спростованими є посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Посилання в апеляційній скарзі щодо сплати залишку кредиту особисто відповідачем, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18), постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20 (провадження № 61-7759св21).

Зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми за договором, укладеним в інтересах сім`ї, за відповідних правових підстав, створює обов`язки для обох з подружжя. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України, та не є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна.

Судом першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України оцінено докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо сплати коштів за кредит, який було надано для придбання спірного будинку, та його погашення, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, і з врахуванням не підтвердження їх іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Переверзєв О.О. просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що послуги з правничої допомоги позивачці ОСОБА_1 надавав адвокат Переверзєв О.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.11.2022 (а.с. 195), ордеру (а.с. 191). З акту прийняття-передачі наданих послуг судових витрат адвокат надав клієнту правову допомогу з приводу усних консультацій, складання процесуальних документів, аналіз документів в справі щодо надання консультацій, аналіз законодавства, складаннях, процесуальних документів, запитів, з приводу подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , сума за надання послуг адвоката визначена в розмірі 5 000 грн (а.с. 193), яку згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера від 10.11.2022 було сплачено ОСОБА_1 (а.с. 194).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги складність даної справи, подачу відзиву на апеляційну скаргу, залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутність клопотання (заяви) про необґрунтованість чи наявність підстав для зменшення розміру витрат, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5 000, 00 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 5000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2023.

Головуючий Судді: