24.01.2023
Справа № 331/4836/22
Провадження № 2-в/331/12/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження питання про відновлення втраченого провадження у справі № 310/1148/16-ц за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц,

ВСТАНОВИВ:

Запорізький Апеляційний суд ухвалою від 29 листопада 2022 року ініціював відновлення втраченого судового провадження у справі № 310/1148/16-ц за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц з метою вирішення цивільної справи на стадії апеляційного перегляду та надання ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників судового процесу.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час і місце проведення розгляду справи належним чином. Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.Крім того, Банк надав суду копії всіх процесуальних документів, наявних у банку.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібранні матеріали втраченого провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 р. N 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

Відповідно до п. 20 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України якщо суд, до юрисдикції якого відповідно до вимог процесуального закону відноситься вирішення питання про відновлення втраченого провадження, знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченого провадження здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно із Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" або Законом України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Судом встановлено, що Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року у справі № 310/1148/16-ц заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення задоволено.Допущено поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц, ухваленого за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПрватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Факт ухвалення відповідної ухвали суду від 08 лютого 2022 року , її зміст, підтверджується копією відповідної ухвали , та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень .

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» надано суду наступні документи : копія позовної заяви Банку; Копія ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року; копія зустрічної позовної заяви відповідача; копія документів Банку наданих суду першої інстанції; копія зави позивача про відновлення провадження у справі; копія рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року; копія касаційної скарги відповідача на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10.03.2020 року; копія відзиву на касаційну скаргу Банку; копія Постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року; копія апеляційної скарги відповідача на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року; копія відзиву на апеляційну скаргу Банку; копія рішення Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року; копія виконавчого листа по справі напраленого Банку; копія заяви про поворот виконання судового рішення від ОСОБА_1 ; копія ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року.

Надані документи не викликають у суду сумнівів у їх достовірності.

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області знаходиться на тимчасово окупованій території України , а отже наявні підстави вважати, що судове провадження було втрачене.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно з ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до ч.1 ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

На підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд вважає встановленим зміст наступних документів у справі № 310/1148/16-ц: позовної заяви Банку з додатками; зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 з додатками; рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року ; Постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року ; рішення Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року ; виконавчих листів по справі направлених Банку; заяви про поворот виконання судового рішення від ОСОБА_1 ; ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року, - що є підставою для відновлення втраченого судового провадження в частині вищезазначених документів та буде достатнім для реалізації мети звернення розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 493, 494, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц в частині наступних документів:

-позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромз додатками;

-зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договоруз додатками;

-рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року наступного змісту:

«Справа № 310/1148/16-ц

2/310/15/18

РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача Заболотної Р.В., відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» з вернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN3317 від 08.08.2014 року в розмірі 33120,49 грн. та судового збору в розмірі 1378,00 грн.. 13.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання вищевказаного кредитного договору недійсним.

Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору SAMDN3317 від 08.08.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір.

Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, тому станом на 20.01.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 33120,49 грн., яку банк просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідно до укладеного договору №SAMDN3317 від 08.08.2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, просить стягнути заборгованість з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що даний договір він особисто не укладав, договір не підписував. Тому він 13.04.2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору №SAMDN3317 від 08.08.2014 року. Додатково пояснив, що коли він отримував кредитку карту банку «Gold» він підписував заяву на надання кредиту, його фотографував працівник банку, а про отримання збільшення кредитного ліміту він договір не підписував, фотозйомка не відбувалась.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.08.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанке» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №SAMDN3317, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банк в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розмірі кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України . Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах , який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому . Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Одночасно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах , зазначених,в. п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткового рахунку та про здійснення операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом , відсотками за його користування перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2..1.5.6.Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином у порушенні умов кредитного договору а також ст.ст. 509,526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.01.2016 року має заборгованість - 33120,49 грн., яка складається з наступного:

- 21645,49 грн. заборгованість за кредитом;

- 9421,64 грн. заборгованість по процентам, за користування кредитом;

А також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1553,36 грн. штраф (процентна складова).

Станом на час розгляду справи заборгованість не погашена. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання за договором.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору № №SAMDN3317 від 08.08.2014 року недійсним. В зустрічному позові відповідач зазначив, що кредитний договір він особисто не укладав, намірів укладати договір не мав, договір не підписував, картка йому не видавалась, коштів не отримував. Після отримання позовної заяви про стягнення заборгованості він звернувся до ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про факт підробки документів, шахрайства.

Згідно ухвали суду від 06.09.2016 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України.

03.01.2017 року до суду надійшло повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що відповідно до діючої методики судово-почеркознавчої експертизи ідентифікаційне дослідження можливе лише за наявності зіставимих об`єктів. В даному випадку досліджений об`єкт не відповідає даній вимозі, оскільки різниться з наданими зразками та транскрипцією, формою, розміром, будовою. Відповідно, об`єкт дослідження та надані зразки незіставимі між собою.

Від призначення комплексної експертизи відповідач відмовився,

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Згідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє напротязі12 місяців з моменту підписання . Якщо напротязі цього ж строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи законних інтересів.

Аналізуючи викладені обставини справи та беручи до уваги в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не виконав покладеного на нього законом зобов`язання щодо задоволення вимог кредитора, а отже позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зустрічні вимоги ОСОБА_1 не доведені, а тому суд не знаходить підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 02.12.1999 року, на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором в сумі 33120,49 грн., яка складається з: 21645,49 грн. заборгованість за кредитом; 9421,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1553,36 штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 02.12.1999 року, на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати в сумі 1378,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : А. І. Крамаренко»

-Постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року наступного змісту: «

Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 310/1148/16-ц

провадження № 61-5576св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Амельченка Миколи Дем`яновича на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року у складі судді Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), назву якого змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 серпня 2014 грудня між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № SAMDN3317, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 26,40 % річних на суму залишку заборгованості. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила) та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позичальник не виконував узятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 20 січня 2016 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 120,49 грн, з яких: 21 645,49 грн за кредитом; 9 421,64 грн за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 553,36 грн штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, банк просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що він не укладав та не підписував кредитний договір від 08 серпня 2014 року № SAMDN3317, платіжна картка йому не видавалася і коштів він не отримував. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним зазначений кредитний договір.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 33 120,49 грн, яка складається з: 21 645,49 грн заборгованість за кредитом; 9 421,64 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 553,36 грн штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позичальник не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість. Позов банку є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. При цьому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені, а тому підстави для їх задоволення відсутні .

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, 20 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Амельченко М. Д. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року на підставі частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у зв`язку з поданням апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 знав про існування спору, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року було ухвалено за його участю. Заявник не надав відомостей про наявність обставин непереборної сили або будь-яких перешкод та об`єктивних причин, які перешкодили йому звернутися до суду з апеляційною скаргою протягом більше одного року. Тому відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

21 березня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Амельченко М. Д. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року та направити справу для розгляду до цього суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що 01 листопада 2018 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, а повний текст рішення ОСОБА_1 отримав лише 06 лютого 2020 року. Строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки заявник не міг подати апеляційну скаргу без повного тексту оскаржуваного рішення.

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

22 квітня 2020 року справа № 310/1148/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна державаучасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 33 120,49 грн, яка складається з: 21 645,49 грн заборгованість за кредитом; 9 421,64 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 553,36 грн штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В судовому засіданні 01 листопада 2018 року, в якому був присутній ОСОБА_1 , було проголошено вступну та резолютивну частини вказаного рішення суду. При цьому в рішенні не зазначено, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з його повним текстом.

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до місцевого суду заяву, в якій просив видати йому копію рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року.

Повний текст рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року було складено 16 грудня 2019 року, що підтверджується датою проставлення штрихкодового ідентифікатора на цьому рішенні.

Копія повного тексту рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року була направлена ОСОБА_1 лише 16 грудня 2019 року, однак матеріали справи не містять доказів її отримання відповідачем.

Крім того, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року було надіслано судом до реєстру 23 грудня 2019 року та оприлюднено в реєстрі 26 грудня 2019 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що за вказаною правовою нормою суд може відмовити у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а не з дня його проголошення. Крім того, за змістом вищенаведеної статті 354 ЦПК України, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на його апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Оскільки у справі, яка переглядається, представник ОСОБА_1 адвокат Амельченко М. Д. подав апеляційну скаргу до спливу одного року з дня складення місцевим судом повного рішення, то апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України. Тобто суд порушив вказану норму процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду й обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Амельченка Миколи Дем`яновича задовольнити.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов»;

-Постанови Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року наступного змісту: «

Справа № 310/1148/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №310/1148/16 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.

Провадження № 22-ц/807/478/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN3317 від 08.08.2014 року в розмірі 33120,49 грн. та судового збору в розмірі 1378 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору SAMDN3317 від 08.08.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір.

Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, тому станом на 20.01.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 33120,49 грн.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 33 120,49 грн. та судові витрати.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання вищевказаного кредитного договору недійсним.

В зустрічному позові зазначив, що кредитний договір він особисто не укладав, намірів укладати договір не мав, договір не підписував, картка йому не видавалась, коштів не отримував. Після отримання позовної заяви про стягнення заборгованості він звернувся до ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про факт підробки документів, шахрайства.

Просив суд взнати недійсним Договір SAMDN3317 від 08.08.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 33120,49 грн., яка складається з: 21645,49 грн. заборгованість за кредитом; 9421,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1553,36 штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду за позовом АТ КБ «ПрвиатБанк» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього відмовити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним нормам.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Ат КБ «ПрвиатБанк» про визнання недійсним кредитного договору не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог. Станом на час розгляду справи відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору №SAMDN3317 від 08.08.2014 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року по справі № 310/6896/16-к (провадження 1-кп/310/47/18) ОСОБА_4 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (т. 2 а.с. 11-31).

При цьому вироком встановлено, що серпні 2014 року, точну дату слідством не встановлено, знаходячись на території м. Бердянську Запорізької області ОСОБА_4 спільно з іншою Особою з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою повідомила ОСОБА_5 про можливість отримання банківських послуг та бонусів на кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк». Після чого ОСОБА_5 , розуміючи можливість отримання додаткових послуг від банку, самостійно, будучи введеною в оману ОСОБА_4 , передала їй кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк», відкриту на ім`я її чоловіка ОСОБА_1 та повідомила її пін код. Далі в період часу з 2014 року по березень місяць 2016 рік, ОСОБА_4 та інша Особа, маючи доступ до кредитних коштів на зазначеній картці, за попередньою змовою групою осіб, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зняття готівки з картки потерпілої, перерахування з рахунку на інші банківські рахунки та поповнення мобільних номерів, повторно, заволоділи кредитним лімітом по кредитній картці банку ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 40 000 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_1 майнову шкоду на вказану суму.

З вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4 засуджена в тому числі за те, що спільно з працівником ПАТ КБ «Приватбанк» вчинили злочин проти ОСОБА_1 .

Вироком встановлено, що ОСОБА_4 вчинила численні випадки незаконного заволодіння чужим майном, діючи спільно з невстановленим в ході розслідування працівником ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, з вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4 з невстановленими особами заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , котрі знаходились на картковому рахунку. Отже, даний факт виключає отримання платинової картки відповідачем, та підтверджує що останній жодних карток не отримав, та не підписував жодних документів.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що злочин стався з вини не лише ОСОБА_4 а й працівника ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно пояснень ОСОБА_1 , викладених у вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року: «Потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що відносин з ОСОБА_4 у нього немає ніяких. У кінці вересня 2015 року від представника «Приватбанку» він дізнався про те, що він має борг по платиновій кредитці 15 000 грн. за договором від 08. 08. 2014 року, проте коли підняли договір виявилося, що підпис на договорі не його. В подальшому його дружина йому призналася, що це вона віддала його кредитну картку «Голд» ОСОБА_4 на її прохання без його згоди. В даний час на нього відкрито 2 картки із загальним боргом у 80 000 грн.».

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, вказаному вироку оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем було укладено кредитний договір і останній отримав грошові кошти та підписав документи.

Крім того, з матеріалів сапери вбачається, що згідно ухвали суду від 06.09.2016 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України.

03.01.2017 року до суду надійшло повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що відповідно до діючої методики судово-почеркознавчої експертизи ідентифікаційне дослідження можливе лише за наявності зіставимих об`єктів. В даному випадку досліджений об`єкт не відповідає даній вимозі, оскільки різниться з наданими зразками та транскрипцією, формою, розміром, будовою. Відповідно, об`єкт дослідження та надані зразки незіставимі між собою.

Таким чином, з вказаного повідомлення вбачається, що надані на дослідження зразки були підписані не ОСОБА_1 , а іншою особою

Колегія суддів дійшла висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладався саме ОСОБА_1 , що рух коштів за оспорюваним договором відбувався саме з волі та відома самого ОСОБА_1 .

Таким чином, вилучення кредитних коштів сталося не з вини ОСОБА_1 .

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 вчинила численні випадки незаконного заволодіння чужим майном, діючи спільно з невстановленим в ході розслідування працівником ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказаним вироком встановлено, що злочин стався з вини не лише Поплавської, а й працівника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд першої інстанції зазначене не врахував, не надав належної оцінки вироку та повідомленню про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року у цій справі скасувати в частині задоволення первісного позову та прийняти в цій частині постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 388 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року.

Головуючий

Судді:»

-Виконавчих листів по справі 310/1148/16-ц, виданих Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 14.02.2020 року;

-заяви ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення по справі 310/1148/16-ц від 20 грудня 2021 року з додатком у вигляді копії листа Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.12.2021 вих. 57101 ;

-ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року наступного змісту : «

Справа № 310/1148/16-ц

6/310/24/22

У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2022 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання судового рішення, мотивуючи свої вимоги наступним. 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 33 120,49 грн., яка складається: 21 645,49 грн. заборгованість за кредитом; 9 421,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 553,36 грн. штраф (процентна складова); вирішено питання про розподіл судових витрат; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року вказане рішення в частині задоволення первісного позову скасовано, в задоволенні позовних вимог банку відмовлено; в іншій частині рішення суду залишено без змін; стягнуто з АТ КБ «ПрватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 388 грн. Питання про поворот виконання скасованого рішення вирішено не було. На виконання рішення Бердянського міськоайонного суду від 01 листопада 2018 року в Бердянському міськрайонному відділі ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління МУЮ перебували виконавчі провадження про стягнення з заявника суми боргу та судових витрат, в рамках яких з ОСОБА_1 було стягнуто 1 378 грн. судового збору та 5 314.58 грн. суми боргу. Враховуючи зазначене, заявник просив на підставі ст. 444 ЦПК України допустити поворот виконання вищезазначеного судового рішення та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно стягнуту суму в розмірі 6 692,58 грн.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив його вимоги задовольнити.

Представник позивача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань до суду не надав.

Відповідно до ч. 10 ст. 444 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду питання про поворот виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 листопада 2018 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області по справі № 310/1148/16-ц було ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 33 120,49 грн., яка складається: 21 645,49 грн. заборгованість за кредитом; 9 421,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 553,36 грн. штраф (процентна складова); вирішено питання про розподіл судових витрат; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на вказане рішення.

У відповідності з постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року вказане рішення в частині задоволення первісного позову скасовано, в задоволенні позовних вимог банку відмовлено; в іншій частині рішення суду залишено без змін; стягнуто з АТ КБ «ПрватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 388 грн.

В той же час, на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління МУЮ були відкриті виконавчі провадження №№ 61439706, 61440152 про стягнення з заявника суми боргу та судових витрат.

Згідно з листом Бердянського ВДВС від 02 грудня 2021 року № 57101, під час проведення виконавчих дій з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 61439706 було стягнуто 6 862,40 грн., з яких 5 314,58 грн. борг, 642,72 грн. виконавчий збір, 169 грн. витрати виконавчого провадження; за виконавчим провадженням № 61440152 стягнуто 1 684,80 грн., з яких 1 378 грн. борг, 137,80 грн. виконавчий збір, 169 грн. витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ч. 6 ст. 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватись шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи позицію Конституційного Суду України, яка регулює питання застосування інституту повороту виконання рішення, поворот виконання рішення це повернення сторін виконавчого провадження в первинне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

Оскільки питання про поворот виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк» апеляційним судом не вирішувалось, суд вважає за необхідне допустити поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц, на підставі якого з ОСОБА_1 на користь позивача під час виконання судового рішення було стягнуто 6 692,58 грн.

Керуючись ст. 444 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення задовольнити.

Допустити поворот виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року по справі № 310/1148/16-ц, ухваленого за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПрватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПрватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В порядку повороту виконання рішення суду стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПрватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) стягнену суму в розмірі 6 692 (шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 58 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14 лютого 2020 року.

Суддя: О. М. Вірченко».

Ухвала (повний текст) підписана 24 січня 2023 року без її проголошення відповідно до вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Матеріали справи направити на адресу Запорізького апеляційного суду (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 162).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Є. Жукова