Справа № 305/1908/22
Провадження по справі 2/305/576/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді В.Е.Ємчука

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Телегазій Василь Іванович, звернулися до Рахівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житлом. Позов мотивували тим, що вони є власниками в цілій частині житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому проживають з 1992 року. Відповідно до розпорядження Рахівської РДА Закарпатської області від 01.09.2008 року №382 "Про утворення прийомної сім`ї на базі сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 " сторони стали проживати разом. Після досягнення відповідачами певного віку 01.03.2017 позивачі зареєстрували місце проживання відповідача ОСОБА_3 , а згодом - 05.08.2019 - відповідача ОСОБА_4 у власному будинку. Згідно з розпорядженням Рахівської РДА Закарпатської області від 12.02.2021 за №21 №Про вибуття прийомної дитини з прийомної сім`ї та припинення її функціонування" відповідачі вибули з членів сім`ї позивачів. З 07.08.2019 ОСОБА_4 виїхала проживати до чоловіка у смт Великий Бичків і більше не з`являлася, а ОСОБА_3 останні раз був за місцем реєстрації восени 2021 року і більше не появлявся. Відповідачі зв`язок з позивачами не підтримують, а фатичне їх проживання позивачам не відоме. З огляду на викладене просять визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими, шляхом направлення їм судових повісток та процесуальних документів, які були повернуті до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", у зв`язку з чим на офіційному сайті було розміщено оголошення про їх виклики до суду.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що Відповідачі у встановлений законом строк відзив не подали, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачами письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За приписами частини першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки інше не встановлено законом, договором, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом.

Згідно зі ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є не членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.06.2008 виконкомом Лужанської сільської ради, належить по 1/2 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджено самим свідоцтвом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22222348 від 20.03.2009.

У житловому будинку АДРЕСА_1 , крім власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідачі були зареєстровані у будинку позивачів, оскільки відповідно до розпорядження Рахівської РДА Закарпатської області від 01.09.2008 року №382 "Про утворення прийомної сім`ї на базі сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 " сторони стали проживати разом та після досягнення відповідачами певного віку 01.03.2017 позивачі зареєстрували місце проживання відповідача ОСОБА_3 , а згодом - 05.08.2019 - відповідача ОСОБА_4 у власному будинку.

Згідно з розпорядженням Рахівської РДА Закарпатської області від 12.02.2021 за №21 "Про вибуття прийомної дитини з прийомної сім`ї та припинення її функціонування" ОСОБА_3 був відрахований з числа дітей з прийомної сім`ї, утвореної розпорядженням голови районної державної адміністрації від 01.09.2008 №382 та припинено функціонування прийомної сім`ї на базі сім`ї позивачів, у зв`язку із вибуттям прийомної дитини ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 07 серпня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , не проживає в будинку позивачів з часу одруження, оскільки вона проживає у свого чоловіка у смт Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, а ОСОБА_3 останній раз був за місцем реєстрації восени 2021 року і більше не появлявся, що підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.07.2022, що був складений депутатом Великобичківаської селищної ради Франц Н.Я. за участі сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , довідкою Великобичківської селищної ради №459 від 14.07.2022 та копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 .

Отже, відповідачі на даний час не являються членами сім`ї позивачів та зв`язок з позивачами не підтримують, а фатичне їх проживання позивачам не відоме.

За наведених обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , являючись зареєстрованими у будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачам в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являються особами, які втратили право на користування даним житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_4 з 2019 року, а ОСОБА_3 з осени 2021 в будинку не проживають, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачами не знаходиться, членами сім`ї позивачів не являються, підстав для збереження за ними житла не мають.

За переконанням Позивачів дані обставини унеможливлюють їм вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у Відповідачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, що дає підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_2 , який належить їм на праві приватної власності, шляхом визнання Відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, тому позов підлягає до задоволення.

Питання про стягнення з Відповідачів судових витрат Позивачами не ставилось.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е.Ємчук