Справа № 199/9700/22
(2/199/857/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Солнцева О.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовом в останньому заявлено вимогу про розірвання договору найму житлового приміщення та про зобов`язання відповідача повернути сплачені кошти, які вносилися, як застава, в розмірі 13 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 19.09.2022 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір найму житлового приміщення. За договором найму житлового приміщення наймодавець передала позивачу у тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , проте, наймодавець не попередила про наявність плісняви у даній квартирі, що істотно перешкоджає проживанню в ній. За вищевказаним договором за користування житловим приміщенням позивач сплатив грошову суму в розмірі 26 000 грн. У п. 3.1 договору найму зазначено, що наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливості властивості та недоліки приміщення, які йому відомі і які можуть бути небезпечні для здоров?я, життя, майна наймача або привести до пошкодження самого приміщення або сусідніх приміщень в процесі користування ним. Однак, наймодавець не попередила позивача про такі особливості житлового приміщення ані в усному, ані в письмовому форматі. Наймодавець не вказав, що існує такий недолік житлового приміщення, як пліснява, яка з?являється на стінах через високу вологість в квартирі, наразі стіни квартири будуть промерзати, що с гарним середовищем для появлення плісняви. Проживати в цій квартирі є небезпечним для сім?ї. Під час укладення договору було відносно тепло, рівень вологості був невисоким, тому наявних ознак плісняви не було. Однак, наймодавець не попередила про існування істотного недоліку проживання в цій квартирі, хоча за зобов?язанням, вказаним у договорі, повинна була попередити про особливі властивості та недоліки приміщення, які відомі і які можуть бути небезпечні для здоров?я, життя, майна наймача або привести до пошкодження самого приміщення або сусідніх приміщень в процесі користування ним.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, він намагався урегулювати ситуацію в досудовому порядку, направив претензію відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , однак, відповіді не отримав.

Позивач, звертаючись до суду, посилається частину 2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 1 ст. 811 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 812 ЦК України помешкання мас бути придатним для постійного проживання у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 812 ЦК України помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від такого договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за найм житла за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити.

Позивач повідомив, що він спочатку намагався усунути плісняву, придбавав засоби та на невеликий час це вдалося, втім, пліснява вона знову почала з`являтися та вже на більшій площі квартирі, на меблях, одязі, тому він вирішив розірвати договір найму житлового приміщення.

Відповідач позов не визнала та просила суд відмовити його задоволенні, зазначив, що деякий час квартира була пуста, в ній ніхто не жив, та на час укладення договору із ОСОБА_1 вона не була обізнана про наявність плісняви у квартирі, та, коли дізналася, одразу погодилася на пропозицію позивача зарахувати вартість засобів для позбавлення від плісняви, з якою позивач висловив пропозицію впоратися власними зусиллями, в орендну плату. Позивач намагався вивести плісняву, але марно. Про існування плісняви відповідач не була обізнана, коли квартира передавалася в оренду, плісняви не було. Згодом позивач, телефонуючи з вимогою повернути грошові кошти, допустив негідну поведінку відносно відповідача, погрожував, спілкувався нецензурною лайкою, хоча вона спочатку не заперечувала повернути грошові кошти, втім, на даний час вона не має можливості повернути кошти у зв`язку з браком грошових коштів.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України, 19.09.2022 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір найму житлового приміщення, за яким наймодавець передала позивачу у тимчасове користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

За користування житловим приміщенням позивач сплатив грошову суму в розмірі 26 000 грн. (п. 2.5 договору); розмір плати за користування житловим приміщенням становить 13 000,00 грн. (п. 2 1 договору), розмір грошової суми в якості застави становить 13 000,00 грн. (п. 2.2 договору).

У п. 3.1 договору найму зазначено, що наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливості властивості та недоліки приміщення, які йому відомі і які можуть бути небезпечні для здоров?я, життя, майна наймача або привести до пошкодження самого приміщення або сусідніх приміщень в процесі користування ним.

Відповідно до п. 1.3 договору наймач здійснює користування приміщенням протягом терміну дії цього договору, і йому забороняється здавати дане житлове приміщення в суборенду або використовувати за іншим призначенням, окрім як для проживання.

Договір вступає в силу 19.09.2022 р., припиняє дію 19.03.2023 р. (п. 1.5 договору).

Позивач наголошує на тому, що наймодавець не попередила позивача про наявність плісняви на стінах у житловому приміщенні, яка почала з`являтися у квартирі.

Відповідач заперечувала обізнаність з приводу можливої наявності плісняви у квартирі під час укладення договору із позивачем, наголошувала, що коли квартира передавалася за договором в оренду, плісняви не було. Коли вона дізналася про це та позивач вже виїхав, вона запросили фахівців, які позбулися плісняви та на даний час в квартирі мешкає інша родина.

Учасниками справи визнана обставина появи плісняви на стінах квартири, відтак, зазначене в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягаю доказуванню.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як учасника договору найму житлового приміщення, та регулюються ст. 124 Конституції України, ст. 11, ч.ч. 1-4 ст. 13, ст.ст. 14, 15, 16, 509, 526, 629, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 та ч. 2 ст. 651, ч. 2 та ч. 3 ст. 653, ч. 1 ст. 810, ч. 1 ст. 811, ч. 1 ст. 812, ч. 1 ст. 825 ЦКУкраїни.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 ЦК України).

При здійсненні своїх прав особа повинна утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4 ст. 13 ЦК України).

Межі виконання цивільних обов`язків визначені ст. 14 ЦК України.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.ст. 11, 509, 629 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема із договору, та договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Підстави розірвання договору найму житла передбачені ст. 825 ЦК України.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

ЦК не передбачає строку письмового попередження наймодавця за умови непридатності житла для постійного проживання у ньому.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України.

Як встановлено судом, позивач не був попереджений про недоліки приміщення, які можуть бути небезпечні для здоров`я, життя та майна наймача або привести до пошкодження самого приміщення або сусідніх приміщень в процесі користування ним, зокрема, що стосується появи плісняви на стінах житла. Окрім того, необізнана з приводу плісняви на стінах була й відповідач.

Суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України на спростування зазначеного.

Розірвання договору - це припинення договірних відносин між контрагентами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Законом встановлено (абз. 3 ч. 1 ст. 825 ЦК України), що наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

Загальновідомою є та обставина, що пліснява в оселі завдає великої здоров`ю, відтак, житло стає непридатним для проживання в ньому.

Виходячи з вищенаведеного, вимога позову про розірвання договору підлягає задоволенню.

Правові наслідки розірвання договору визначені статтею 653 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, зобов`язання, які виникли між учасниками даної справи, припиняються з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Що стосується іншої вимоги позову, то задовольняючи її, суд виходить з наступного.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія ст.13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту в спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за ст.13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються відповідно до ст.13 конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці («Kudla v. Poland», №30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9.12.2010, яке набуло статусу остаточного 9.03.2011, вказав, що п.1 ст.6 конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає право не тільки ініціювати провадження, але й отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutit v Croatia», п. 25).

Крім того, ЄСПЛ у своїй практиці, а саме у рішеннях від 13.05.80 в справі «Артіко проти Італії» (п.35), від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (п.32), зазначає, що конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача повернути 13 000,00 грн. (заставу) та які позивач передав відповідачу, що підтверджується договором від 19.09.2023 р., то на підставі п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, відповідно до якого право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, вказане майно підлягає поверненню позивачу.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 992, 40 грн. (а.с. 17), відтак, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 992,40 грн.

Щодо інших судових витрат в розмірі 3 500,00 грн., то останні також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного.

21.11.2022 р. між позивачем та ТОВ «Юридична компанія «Лігал ЛТД» був укладений договір про надання юридичних послуг в розмірі №21112205, відповідно до якого ТОВ зобов`язується надати юридичні послуги в обсязі та якості, які установлені цим Договором, керуючись діючим законодавством (п. 2.1.1).

Сторони за цим договором досягли згоди щодо того, що з моменту підписання договору сторонами, виконавець зобов`язаний негайно приступити до правового аналізу ситуації, вивчити надані замовником документи та відомості, здійснити підбір необхідних нормативно правових актів, обрати найбільш оптимальний план для досягнення мети за цим договором пор надання юридичних послуг,зазначених у п. 1.2 цього договору (п. 2.1.2).

За цим договором виконавець взяв на себе зобов`язання підготувати проекти документів, зазначених у п. 1.2 договору, протягом 10 днів з моменту надання замовником необхідних відомостей і документів (п. 2.1.3), після внесення 50% від вартості послуг, відповідно до п. 4.1 здійснити підготовку до видачі проектів документів, зазначених у п. 1.2 договору, замовнику (п. 2.1.4).

П. 1.2 договору передбачає обов`язок виконавця надати замовнику проект претензії до орендодавця (а.с. 15).

Договором також передбачено, що виконавцем має право здійснювати представництво інтересів замовника в державних і приватних установах, а також в суді, вести переговори з опонентами та представниками державно влади (п. 2.3.3).

Вартістю юридичних послуг сторони визначили у 3 500,00 грн., 21.11.2022 р. замовник вносить оплату в розмірі 3 500,00 грн. (п. 4.1).

Відповідно до п. 4.2 договору у вартість юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 цього договору, включено правовий аналіз ситуації, заснований на вивченні матеріалів і відомостей, наданих замовником, підбір нормативно правових актів, необхідних для складання документів, що становить 30% від вартості, зазначеної в п. 4.1 цього договору.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

При цьому, потрібно враховувати правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року (справа №760/11145/18), про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Як встановлено судом, спір між учасниками справи виник із зобов`язання, яке виникло на підставі договору оренди житла. Судом ухвалено рішення про задоволення про розірвання договору. Справа не є складною, представник позивача приймав участь у судовому засіданні 03.03.2023 р., в якому й було ухвалено судове рішення.

Виходячи з конкретних обставин даної справи, а також з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд погоджується із слушністю доводів представника позивача щодо наявності підстав для стягнення 3 500,00 грн. на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 33, п. 1 ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1 та ч. 8 ст. 259, ст. 265, ч. 5 та ч. 6 ст. 268, ст. 273. п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення задовольнити повністю.

Розірвати договір найму житлового приміщення від 19.09.2022 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) 13 000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992, 40 коп. та оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн., усього до стягнення судові витрати в сумі 4 492 (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Дата складення повного судового рішення 08.03.2023 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї