ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м.Суми

Справа №480/925/20

Номер провадження 22-ц/816/93/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Сумської міської ради,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2022 року, у складі судді Северинової А.С. ухвалене у м. Суми, повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стадника Семена Валерійовича звернувся до суду із позовною заявою до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення в частині.

Свої вимоги мотивував тим, що він є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Йому належить нежитлове приміщення (офіс) АДРЕСА_2 . Одними із співвласників багатоквартирного будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи у справі, яким належить квартира АДРЕСА_1 .

Зазначав, що на початку квітня 2019 року ОСОБА_2 розпочав повномасштабне будівництво (реконструкцію) своєї квартири АДРЕСА_1 , зі збільшенням загальної та житлової площі за рахунок допоміжного приміщення будинку, горища, як допоміжного приміщення, яке не є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим спричинив перешкоди у користуванні горищним приміщенням ОСОБА_1 та іншим співвласникам будинку, а також пошкодив комунальні мережі, що проходять на горищі та заблокував вхід до горища позивачу та іншим співвласникам.

Вважав, що вказані дії третя особа вчинила на підставі оскаржуваного рішення, пункт 17 додатку до якого, є протиправним, і рішення підлягає скасуванню, оскільки вказаний пункт порушує права позивача та інших співвласників будинку.

Вказував, що згідно поданих ОСОБА_2 дозвільних документів, останній здійснив реконструкцію під виглядом перепланування. При цьому, будинок за адресою: АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектурної спадщини місцевого значення.

Отже, відповідач прийняв оскаржуване рішення в частині надання дозволу на перепланування квартири зі збільшенням загальної та житлової площі без комплексного висновку проекту рішення про дозвіл на будівництво від спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури. Окрім того, збільшення площі квартири третьої особи відбувається за рахунок земель Сумської міської ради без наявності відповідних документів.

Посилаючись на вказані обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги, просивскасувати рішення в частині, визначеній п. 17 додатку до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 травня 2009 року № 269 «Про надання дозволу на перепланування квартир», щодо надання дозволу на перепланування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , наданого ОСОБА_3 (власник ? частки квартири) та ОСОБА_2 (власник ? частки квартири).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення в частині, визначеній п. 17 додатку до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 травня 2009 року № 269 «Про надання дозволу на перепланування квартир», щодо надання дозволу на перепланування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , наданого ОСОБА_3 (власник ? частки квартири) та ОСОБА_2 (власник ? частки квартири).

Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок прийняття оскаржуваного рішення, оскільки під виглядом перепланування квартири фактично було надано дозвіл на її реконструкцію, а тому наявні підстави для скасування цього рішення в оспорюваній частині.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони звернулися із заявою до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на перепланування квартири, надавши всі необхідні документи, і виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення із зазначення переліку робіт, які будуть виконуватися.

Вважали помилковим висновок суду про проведення ними будівельних робіт з реконструкції квартири, оскільки було проведено перепланування квартири і дійсно збільшилася загальна та житлова площа квартири, але не тільки за рахунок горища, а й за рахунок об`єднання кімнат у одну внаслідок знесення не несучої перегородки та в результаті влаштування на місці третьої кімнати коридору та сходів на мансардний поверх. Саме виконання цих робіт не є реконструкцією у розумінні розділу 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки».

Зазначали, що відповідач при прийнятті рішення про надання дозволу на перепланування квартири діяв відповідно до норм діючого законодавства, а тому рішення у даній частині є законним та відповідає будівельним нормам, порядку та правилам.

Вказували, що позивачем пропущеного строк звернення до суду за захистом його порушеного права, оскільки він знав про наявність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та про початок ними будівельних робіт, починаючи з часу надання матір`ю позивача згоди на проведення таких робіт 11.11.2008 року, дійсного початку будівельних робіт, повідомлення про яке було зареєстровано ще в листопаді 2010 року.

Від виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу третіх осіб задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, просить застосувати у спірних правовідносинах строк позовної давності звернення до суд з позовом, оскільки суд першої інстанції задовольняючи позов та відмовляючи у застосуванні строку позовної давності порушив принцип правової визначеності щодо правомірних очікувань третіх осіб на належне виконання рішення виконкому. Вказує, що третіми особами була отримана згода на перепланування влаштування мансардного поверху та прибудови нежилого приміщення від власників інших квартир, і зокрема, від ОСОБА_4 заявою від 11.11.2008 року. Також зазначає, що представник позивача у відповіді на відзив від 30.04.2020 року вказував про те, що приблизно 10 років тому була відкрита кримінальна справа про підробку підпису на документах щодо дозволу на будівництво від ОСОБА_4 , тобто позивач визнає, що йому було 10 років відомо про перепланування квартири третіх осіб.

Представник третіх осіб в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

Представник міської ради підтримав апеляційну скаргу і також вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Позивач та його представник до суду не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Адвокат Стадник С.В. повідомив апеляційний суд про вибуття за межі країни без зазначення адреса для спілкування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи за таких обставин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції і тому визнає, що оскаржене рішення не відповідає вимогам вказаної статті процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 46 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 11-12).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, по ? частці кожний (т. 2, а.с. 137-139).

Предметом оскарження у даній справі є рішення суб`єкта владних повноважень - виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.05.2009 року № 269 в частині, визначеній п. 17 додатку до цього рішення щодо надання дозволу на перепланування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , наданого ОСОБА_5 (власник 1/2 частки квартири) та ОСОБА_2 (власник 1/2 частки квартири) (т. 1, а.с. 21-24).

Пунктами 1-2 рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.05.2009 року № 269 визначено:

«Дозволити перепланування квартир їх власникам та наймачам за погодженими проектами згідно з додатком.

Замовникам зареєструвати початок робіт та отримати дозвіл на будівництво в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області».

У графі 4 п. 17 додатку до оскаржуваного рішення наведено перелік робіт, які будуть виконуватися по переплануванню квартири: «Перепланування квартири згідно з проектом зі збільшенням загальної та житлової площ - об`єднання двох кімнат у одну внаслідок знесення не несучої перегородки; на місці третьої кімнати влаштування коридору та сходів на мансардний поверх; знесення існуючої прибудови розміром 3,83 х 2,95 м, на місці якої будівництво нової прибудови розміром 9,86 х 5,96 м, де розмістяться тамбур, коридор, кухня, сумісний санвузол; влаштування мансардного поверху без перебудови даху в межах існуючої квартири, де розмістяться коридор та дві кімнати».

Відповідно до частини 1 статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

За приписами статті 100 ЖК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім`ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім`ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 152 ЖК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

За положеннями абз. 4 п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на: переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Як передбачено пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), не належать до самочинного будівництва: у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтування перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, засклення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання.

Як визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.

Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.3 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

При цьому, відповідно до розділу 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників (Закон України "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду").

Як передбачено пунктами 7.1-7.3 розділу 7 Регіональних правил забудови населених пунктів Сумської області, власники або орендарі житлових та нежитлових приміщень, які мають наміри проведення їх реконструкції, а саме будівельних робіт, пов`язаних зі зміною функціонального призначення, техніко-економічних показників (загальної площі, корисної площі, будівельного об`єму), конструктивної схеми (влаштування дверних прорізів замість віконних, влаштуванню прорізів у капітальних стінах, повний або частковий демонтаж перегородок), збільшення навантажень на несучі конструкції, повинні отримати дозвіл на проведення реконструкції. Для отримання дозволу на здійснення реконструкції замовник звертається до виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради. У заяві визначається передбачене функціональне призначення об`єкту, чисельність працюючих, місткість. До заяви додаються документи, які посвідчують право власності або користування приміщеннями, і технічний паспорт на зазначене приміщення, а для орендованих приміщень - письмова згода власника на реконструкцію. Місцевий орган містобудування та архітектури протягом 15 календарних днів готує комплексний висновок та проект рішення виконавчого органу про дозвіл на реконструкцію, надання замовнику вихідних даних і виконання проектних робіт або обґрунтовану відмову, визначає вимоги щодо архітектурно- планувальних рішень, необхідного обсягу проектно-кошторисної документації та порядку її погодження, надає рекомендації щодо необхідності експертних висновків про надійність існуючих конструкцій, участі у пайовому землекористуванні для визначення плати за землю.

У відповідності до п.п. 7.6 розділу 7 Регіональних правил забудови порядок підготовки матеріалів для отримання дозволу на надбудову, переобладнання горищ будинків на мансардні поверхи поданий в додатку № 7.

Як зазначено в пункті 1.6 додатку № 7 до регіональних правил забудови, претендент, що виявив бажання реконструювати власну квартиру з розширенням її за рахунок горища, звертається за дозволом в міськвиконком (райдержадміністрацію) (т. 1, а.с. 111-113).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, вказував на те, що пункт 17 додатку до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 травня 2009 року № 269 «Про надання дозволу на перепланування квартир», є протиправним, і рішення у цій частині підлягає скасуванню, оскільки вказаний пункт порушує права позивача та інших співвласників будинку, так якОСОБА_2 здійснив реконструкцію квартири АДРЕСА_1 виглядом перепланування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

З оскаржуваного рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.05.2009 року № 269 вбачається, що третім особам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано дозвіл на перепланування належної їм квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом зі збільшенням загальної та житлової площ - об`єднання двох кімнат у одну внаслідок знесення не несучої перегородки; на місці третьої кімнати влаштування коридору та сходів на мансардний поверх; знесення існуючої прибудови розміром 3,83 х 2,95 м, на місці якої будівництво нової прибудови розміром 9,86 х 5,96 м, де розмістяться тамбур, коридор, кухня, сумісний санвузол; влаштування мансардного поверху без перебудови даху в межах існуючої квартири, де розмістяться коридор та дві кімнати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що намір третіх осіб перепланування квартири АДРЕСА_1 в частині здійснення будівельних робіт, які призведуть до збільшення загальної та житлової площ, у тому числі з розширенням її за рахунок горища, слід вважати реконструкцією.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.02.2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 01.07.2021 року скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС 1)/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) яке було зареєстроване 16.08.2019 року за № СМ94 Управлінням ДАБК Сумської міської ради, яке було подане ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради за вхідним номером 523 200 «12» серпня 2019 року.

Вказаними рішеннями встановлено, що добудови здійснені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 на горищі будинку є самочинним будівництвом у вигляді зареєстрованої відповідачами реконструкції на підставі робочого проекту на перепланування, а отже проведена реконструкція є незаконною. Крім того, за повідомленням Управління ДАБК Сумської міської ради відповідачами фактично здійснюється реконструкція об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів зі значними наслідками - СС3 без відповідного дозволу, що свідчить про здійснення відповідачами самовільної реконструкції.

Позивач, всупереч вищезазначених вимог, не довід в суді які для нього настали негативні наслідки прийнятим відповідачем оспорюваного рішення індивідуальної дії про надання дозволу на перепланування квартири АДРЕСА_1 , т.т. чим порушуються його права, оскільки вже набрало законної сили судове рішення від 19.02.2021, яким скасовано повідомлення третіх осіб про початок виконання будівельних робіт на проведення перепланування своєї квартири відповідно до оскарженого рішення міської ради.

Відтак колегія суддів вважає, що скасування самого рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.05.2009 року № 269 в частинінадання дозволу на перепланування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , належної третім особам, не відновить реконструйований стан горища над квартирою третіх осіб.

Однак, суд першої інстанції задовольняючи позов не звернув на це уваги і прийшов помилкового що право позивача, як власника іншого житлового приміщення, оскарженим рішенням міської ради порушено і тому його скасування є належним способом захисту.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скаргиз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яким фактично було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню 1260 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1260 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 січня 2023 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина