Справа № 459/1658/23
Провадження № 2/459/698/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді Демяновської Ю.Д.,

за участю секретаря судових засідань Гук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червоноград в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача на його користь 84 535,95 доларів США заборгованості за кредитним договором №CGZ0GK від 21.04.2008 року та вирішити питання судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.04.2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №CGZ0GK, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 55 232,00 доларів США, в свою чергу зобов`язавшись повернути такий та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку встановлені у договорі. Однак, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 27.04.2023 року має заборгованість у розмірі 84 535,95 доларів США, яка складається з наступного: 37 538,86 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 38 154,54 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2818,35 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 6 024,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 27.04.2018 року по 27.10.2018 року. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №CGZ0GK від 21.04.2008 року та судові витрати у розмірі 46 359,51 грн.

Ухвалою від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав.

В судове засідання 12.07.2023 року, 23.08.2023 року, 13.10.2023 сторони не з`явились.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2023 року у цивільній справі № 459/1658/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 84 535,95 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять п`ять) доларів США 95 центів заборгованості за кредитним договором №CGZ0GK від 21.04.2008 року, з яких: 37 538,86 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 38 154,54 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2818,35 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 6 024,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 27.04.2018 року по 27.10.2018 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 46 359,51 (сорок шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 00 коп судових витрат.

07.11.2023 року до Червоноградського міського суду Львівської області Роговським В.В. подано заяву про перегляд заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2023 року.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2023 року задоволено; заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.10.2023 року по справі № 459/1658/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до судового розгляду.

21.11.2023 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що вперше порушення умов кредитного договору допустив у травні 2008 року, а з липня 2014 року взагалі припинив повертати банку кредитні кошти. Таким чином, вважає, що у зв`язку із порушенням ним умов кредитного договору, строк повернення кредиту змінився на останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 днів, у нього виник обов`язок повернення кредитних коштів та сплати інших передбачених договором сум. Однак банк звернувся із даним позовом у травні 2023 року, тобто поза межами обумовленого сторонами у кредитному договорі п`ятирічного строку позовної давності. Відтак вважає, що наявні підстави для застосування строку позовної давності, що є наслідком відмови у позові.

21.12.2023 року надійшла відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні 18.12.2023 року позов підтримала, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, вказала, що підстав для застосування строку позовної давності немає, так як такий був перерваний сплатою відповідачем платежів по кредиту.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 18.12.2023 року позов заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позов.

У судове засідання 27.12.2023 року учасники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CGZ0GK, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 232,00 доларів США на наступні цілі: 44 000 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 1320, 00 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 252,00 доларів США страхування майна, 220, 00 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 9440,00 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 21.04.2028 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Період сплати щомісячного платежу сторони погодили з 21 по 26 число кожного місяця (а.с.10-12).

Факт видачі коштів в сумі 44 000 доларів США підтверджується копією ордеру-розпорядження від 21.04.2008 року яка долучена до матеріалів справи (а.с.13) та не заперечується відповідачем у судовому засіданні.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 27.04.2023 року загальний розмір такої за кредитним договором становить 84 535,95 доларів США, з яких: 37 538,86 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 38 154,54 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2818,35 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 6 024,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 27.04.2018 року по 27.10.2018 року.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках.

Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ним прав і обов`язків сторін.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання.

Враховуючи відсутність зі сторони відповідача будь-яких заперечень, суд приймає до уваги розрахунок боргу, проведений позивачем та приходить до висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати позичальником свої зобов`язання за договором.

В свою чергу, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність- це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Для того, щоб зробити висновок про те, що позовна давність спливла, необхідно встановити чи належало позивачу суб`єктивне право, про захист якого він просить, чи воно порушувалося відповідачем, і якщо так, то з якого моменту про це дізналася або повинна була дізнатися особа, чине зупинявся або не переривався строку давності, і нарешті, чи не було поважних причин його пропущення.

Якщо в результаті дослідження доказів у судовому засіданні буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267ЦК України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності, а при визнанні причин пропущення такого строку поважними, порушене право має бути захищене.

Якщо ж буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропущення строку позовної давності.

21.11.2023 відповідач подав відзив на позов, у якому просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Однак, на думку суду, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач не скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту і відповідно до наведених вище вимог закону та умов договору термін його повернення не настав раніше, відтак посилання відповідача на вказану обставину є безпідставним.

В той же час, згідно п.п.5.5. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п`ять років.

Щодо доводів сторони відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності суд виходить з того, що зобов`язання за договором періодично виконувалися, зарахування коштів у погашення кредиту, процентів мали місце протягом 2014-2018 років, останній платіж 25 квітня 2018 року.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що строк позовної давності за позовними вимогами становить 5 років, заборгованість розраховується за п`ять років, які передували перериванню строку давності.

Останній платіж здійснено 25 квітня 2018 року, а позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 18.05.2023 року, тому задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 37 538,86 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 38 154,54 доларів США, комісії за користування кредитом в розмірі 2818,35 доларів США, сумарна пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в межах строку позовної давності за період з 21.05.2018 року по 27.10.2018 року 5964,38 доларів США.

Стягуючи заборгованість в іноземній валюті, суд виходить з того, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 (постанова від 02.07.2014 року) про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, з метою уникнення двозначності під час виконання цього рішення суду, стягненню підлягає виключно сума боргу в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту у гривні.

За наведених обставин, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути в користь позивача 84 476,13 доларів США заборгованості за кредитним договором №CGZ0GK від 21.04.2008 року, відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 46 359,51 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258,259, 263- 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 84 476,13 (вісімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят шість) доларів США 13 центів заборгованості за кредитним договором №CGZ0GK від 21.04.2008 року, з яких: 37 538,86 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 38 154,54 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2818,35 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5964,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 21.05.2018 року по 27.10.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 46 359,51 (сорок шість тисяч триста пятдесят девять) грн 00 коп судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, вул.Грушевського, 1Д м.Київ, 01001, адреса для листування: вул.Набережна Перемоги, 50 м.Дніпро, 49094).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 27.12.2023 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська