РІШЕННЯ

Іменем України

02.02.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_3 , з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17.03.2009 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, однак не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, таким чином зобов`язання за договором не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є спадкоємцями померлого. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем була направлена претензія кредитора до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, після чого отримано відповідь Третьої Львівської державної нотаріальної контори, а до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.11.2021 року направлено листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій зі сторони відповідачів не було виконано. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком становить 17834,49 грн., яку просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку та стягнути понесені судові витрати.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідачів надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив мотивують тим, що після смерті їх батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вони звернулись до нотаріальної контори за останнім місцем проживання батька, однак їх скерували до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, де вони обидвоє написали заяви про відмову від спадщини, які перебувають у спадковій справі №220/2021, а відтак не можуть бути відповідачами у даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак при поданні позовної заяви просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча й належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення такого.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість закінчення розгляду справи без участі представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Судом встановлено, що 17.03.2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що складено відповідний актовий запис №43, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08.01.2021 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Банк зазначає, що у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язання, у останнього виникла заборгованість перед банком, яка станом на день його смерті обрахована банком у розмірі 17834,49 грн.

Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 допускають правонаступництво.

03.11.2021 за вих. №SAMDN6369 від 25.10.2021 року, позивачем був направлений лист-претензія кредитора до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, з вимогою повідомити АТ КБ «Приватбанк» чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 17834,49 грн.

З відповіді Третьої Львівської державної нотаріальної контори №3427/02-14 від 12.11.2021 року вбачається, що 13 квітня 2021 року із заявами про відмову від спадщини звернулись доньки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; спадкоємці до майна померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини за законом у Третю Львівську державну нотаріальну контору станом на 12.11.2021 року не звертались.

30.11.2021 року за вих. №SAMDN6369 від 26.11.2021 року позивачем було направлено відповідачам листи-претензії, згідно з якими позивач пред`явив їм свої вимоги у розмірі 17834,49 грн.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємців.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.

Як слідує з матеріалів спадкової справи №220/2021, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно після його смерті є відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Представник позивача у позовній заяві, як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які виписані у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Положення ст.ст. 1268 - 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців із часу відкриття спадщини (час смерті спадкодавця) або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

У копії матеріалів спадкової справи Третьої львівської державної нотаріальної контори за №220/2021, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємицями батька ОСОБА_3 13 квітня 2021 року подано даній нотаріальній конторі заяви про відмову від прийняття спадщини.

Окрім цього, згідно долученого до матеріалів справи відповідачами витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №316624987 від 02.12.2022 року, відомості про наявність у ОСОБА_3 будь-яких речових прав на нерухоме майно відсутні.

З огляду на фактичні дійсні обставини справи відповідачі, які у встановленому законом порядку відмовились від прийняття спадщини, не є спадкоємцями у розумінні наведених законодавчих положень та не можуть нести цивільної відповідальності за зобов`язання померлого за кредитним договором.

Суд зауважує, що у матеріалах спадкової справи відсутнє свідоцтво про право на спадщину (ст.1296 ЦК України). Разом з цим у ст.ст.1268, 1296 ЦК України унормовано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17).

Законодавцем у ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України викладено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 19 серпня 2020 року у справі 639/6295/16-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18, від 08 липня 2020 року у справі № 612/808/18).

У справі за позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця відповідачі, які відмовились від прийняття спадщини, є неналежними відповідачами.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20, від 02 лютого 2022 року у справі № 462/4724/20.

За наведеними процесуальними нормами суд позбавлений можливості за власної ініціативи замінити/залучити співвідповідача. Утім позивачем не пред`явлено вимогу до належного відповідача та не заявлено відповідного клопотання про таке залучення. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених судом в сукупності згідно приписів процесуального закону, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонере товариство Комерційний банк "Приватбанк", , адреса: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2023 року.

Суддя Ю.С. Марків