Справа № 129/1262/21
Провадження № 22-ц/801/112/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - адвоката Гуравської Валентини Юріївни

на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дєдова С.М., дата складення повного тексту якого не зазначена,

у справі № 129/1262/21

за позовом ОСОБА_2 , поданого в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 (позивач)

до Гайсинської міської ради Вінницької області (відповідач)

про визнання права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 звернулась до районного суду із позовом до Гайсинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що дід та баба неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 власними працею та коштами спорудили житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , записали в погосподарську книгу, проживали у ньому, вели спільне господарство колгоспного двору, членами якого були вони, а також їх син та батько неповнолітньої - ОСОБА_5 . Проте за час життя не здійснили його технічної інвентаризації та державної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями спадщини померлого ОСОБА_4 за законом першої черги були його дружина ОСОБА_2 , яка відмовилась від прийняття спадщини та син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 і після її смерті також відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем спадщини померлої ОСОБА_2 першої черги за законом був її син ОСОБА_5 , який на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину та в такий спосіб набув в порядку спадкування право власності на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель та споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 також помер і після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Спадкоємицею померлого ОСОБА_5 є його неповнолітня дочка ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори.

Постановою від 25.03.2021 приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління (м. Хмельницький) Кобилянська О.А. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями.

Зазначене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про визнання права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Гайсин Вінницької області батька ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

23 листопада 2022 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гуравську В.Ю., подала на рішення Гайсинського районного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що апелянту ОСОБА_1 у спірному будинковолодінні належить1/2 його частка, яка складається із 1/3 частки належної йому як членові колгоспного двору, та 1/2 від 1/3 частки, що належала його матері ОСОБА_2 , і яку він успадкував після її смерті. Така ж сама 1/2 частка спірного будинковолодіння, на думку апелянта, належить позивачці ОСОБА_3 , як спадкоємиці після смерті свого батька ОСОБА_5 , який також був членом колгоспного двору.

Зазначає, що помилковими є твердження позивачки про те, що ОСОБА_4 - дід позивачки та його вітчим, нібито набув право на 1/3 частку спірного будинковолодіння, оскільки станом на 01.01.1983 (перехід житлового будинку із суспільної групи колгоспних дворів до службовців) він членом колгоспного двору не був.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Апеляційний суд не приймає до розгляду відзив на апеляційну скаргу, так як він від імені ОСОБА_3 підписаний її матір`ю ОСОБА_2 в той час, як на момент розгляду справи судом ОСОБА_3 вже досягла повноліття і законна підстава представництва її інтересів ОСОБА_2 відпала.

Від Гайсинської міської ради Вінницької області відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 07 грудня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Гуравська В.Ю. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених в ній, та просила задовольнити скаргу.

Позивачка ОСОБА_3 , і представник відповідача Гайсинської міської ради, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судової повістки-повідомлення ОСОБА_3 на електронну адресу, вказану нею в заяві про відкладення попереднього судового засідання, а Гайсинській міській раді - на офіційну електронну адресу, до суду не з`явилася, заяви про його відкладення з поважних причин не подала, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , збудований власними працею та коштами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та належав до суспільної групи колгоспних дворів.

При цьому суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що членами колгоспного двору були ОСОБА_4 як голова двору, ОСОБА_2 - дружина та ОСОБА_5 - син.

Неповнолітня позивач ОСОБА_3 є спадкоємицею майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ) померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_5 , який в свою чергу за час життя успадкував це майно після смерті батьків - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління (м. Хмельницький) Кобилянською О.А. від 25.03.2021 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні, що посвідчують право власності спадкодавця.

Суд першої інстанції задовольнив позов повністю, так як позивачка крім як в судовому порядку не може захистити свої права.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанцій не відповідає.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог позивача, а тому прийшов до висновку про задоволення позову.

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитись.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, апеляційним судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , побудований в 1965 році і відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Зазначене не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, а саме випискою із погосподарської книги (а.с. 21) та ксерокопіями погосподарських книг за 1974-1976 року № 436, за 1977-1979 року № 463, за 1980-1982 року № 461.

Членами цього колгоспного двору згідно записів погосподарської книги за 1974-1976, 1977-1979 роки, були ОСОБА_7 (голова двору), ОСОБА_8 , її племінник (вибув в 1978 році), ОСОБА_9 (невістка, дружина ОСОБА_8 ), та ОСОБА_1 (внук).

Встановлено також, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав до суспільної категорії господарств - колгоспних дворів до 31.12.1982 року включно, і станом на цю дату його членами були: ОСОБА_10 (мати апелянта), ОСОБА_1 (апелянт), ОСОБА_5 (брат апелянта).

За записами погосподарських книг за 1983-1985 роки спірний житловий будинок віднесено до суспільної групи дворів службовців і станом на 15.04.1991 до його складу дійсно входили 4 особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою №636 від 22.09.2019 виданою виконавчим комітетом Кіблицької сільської ради Гайсинського району.

Разом з тим, вітчим апелянта ОСОБА_1 і дід позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в період часу, коли домогосподарство належало до категорії колгоспних дворів і станом на момент припинення колгоспного двору, до його членів не належав.

З огляду на обставини справи, до даних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР) в редакції, чинній до набуття чинності Законом УРСР «Про власність».

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, що врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було набуте до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

В той же час ОСОБА_4 права на частку у майні колишнього колгоспного двору не набув, оскільки на момент переходу з 01.01.1983 житлового будинку з суспільної групи колгоспних дворів до групи робітників і службовців, він не був членом колгоспного двору.

Станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок відносився до суспільної групи службовців, й до складу двору дійсно входили: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , проте зазначене не є підставою для виникнення в останнього права власності на частку в майні колгоспного двору, який припинився в 1983 році.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69). Згідно зі змістом вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Апеляційним судом також встановлено, що апелянт ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто після набрання чинності Законом України «Про власність») ОСОБА_11 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частину спірного житлового будинку (колишнього колгоспного двору).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи підтверджено факт постійного проживання апелянта ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_11 у будинку АДРЕСА_1 на день смерті останньої, зокрема, виписками із облікових карток об`єкта погосподарського обліку за 2011- 2015 року, та за 2021-2025 року.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні довідки, видані старостою Кіблицької сільської ради, що різняться за змістом (суперечать одна одній) в питанні віднесення спірного будинковолодіння до колгоспного двору чи двору службовців, його складу, проживання учасників справи за відповідною адресою тощо.

Апеляційний суд приймає до уваги лише ті із них, які видані на підставі первинних документів - книг погосподарського обліку, домових книг, тощо, і відомості в яких відповідають таким первинним документам.

Встановивши, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір і ОСОБА_11 належала 1/3 його частина, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері і разом з братом ОСОБА_5 успадкували по Ѕ частині частки, належної їх матері.

В свою чергу ОСОБА_5 , як член колгоспного двору був власником 1/3 частки його майна, а 1/6 (1/2 від 1/3) успадкував після смерті матері ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, а спадкоємницею після його смерті є його дочка, позивачка по справі ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину й отримала відповідне свідоцтво на інше нерухоме майно.

Відтак доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а ОСОБА_3 має право не на цілий, а на Ѕ спірного житлового будинку.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи і відповідні їм норми права уваги не звернув й дійшов необґрунтованого висновку про визнання права власності за ОСОБА_3 на цілий житловий будинок.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції

Представником апелянта ОСОБА_1 - адвокатом Гуравською В.Ю. заявлено, що впродовж встановлено законом строку нею буде подана заява з доказами про відшкодування понесених судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - адвоката Гуравської Валентини Юріївни задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 , поданий в її інтересах ОСОБА_2 до Гайсинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою погосподарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 батька ОСОБА_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин