Справа № 454/3434/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказав, що 21.01.2004р. він був прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, на час проходження виробничої практики. 29.03.2004р. звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики. 18.01.2005р. прийнятий підземним гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах. 17.07.2007р. звільнений за ст. 38 КЗпП України. 01.08.2007р. прийнятий респіраторником підземним на Львівсько-Волинський воєнізований гірничорятувальний загін. 31.03.2009р. переведений командиром відділення. 15.10.2010р. переведений командиром взводу. 12.02.2018р. звільнений згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. 17.02.2018р. прийнятий на роботу гірничим майстром підземним, з повним робочим днем в шахті. 19.02.2018р. направлений на курси прохідників підземних з відривом від виробництва. 24.05.2018р. направлений на попереднє місце праці гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. 07.10.2019р. підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1. 11.07.2021р. звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я за п.20 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у наданні медичної та соціальної допомоги від 17.03.2022р. 12 ААА 107887, позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК 12 ААВ №609134 від 17.03.2022р. позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з професійним захворюванням. Через отримане професійне захворювання позивач втратив здоров`я, змушений проходити лікування, звертатися за медичною допомогою. Зазначає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що через значне погіршення стану здоров`я він втратив працездатність 45% та став інвалідом ІІІ групи. Просить суд стягнути з відповідача в його користь 45000грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено у визначеному законом порядку факту спричинення йому відповідачем моральної шкоди. Довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. Крім цього звертає увагу суду на той факт, що позивач при влаштуванні на роботу був письмово ознайомлений з умовами праці. Просить у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження відповідачам був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідач повідомлявся належним чином, у встановлений законом порядок, надав відзив на позовну заяву.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, у роз`ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім цього, у роз`ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , він перебував у трудових відносинах із ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», працював зокрема гірничим майстром підземним. Згідно наказу №139-К позивач звільнений 11.07.2021р. у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у наданні медичної та соціальної допомоги від 17.03.2022р. 12 ААА 107887, позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності.

Згідно довідки МСЕК 12 ААВ №609134 від 17.03.2022р. позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з професійним захворюванням. Дата чергового перегляду 11.02.2024р.

У зв`язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок історій хвороби.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Із дослідженого акта розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 28.07.2021р. встановлено, що у такому міститься висновок про шкідливі умови праці.

Таким чином, суд покладає обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача Державне підприємство «Львіввугілля», яка спричинена ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 45000грн., суд задовольняє частково у сумі 10000грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання с.Поруби, Яворівського району, Львівської області.

Відповідач: Державне підприємство «Львіввугілля», місце знаходження м.Сокаль, вул. Б.Хмельницького, 26, Львівської області.

Головуючий: Т. В. Струс