Справа № 209/2304/22
Провадження № 2-з/209/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Решетник Т.О., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Московчук Анатолія Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2022 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

До позовної заяви ОСОБА_1 було додано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить суд забезпечити позов шляхом накладення заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь які дії щодо належної йому частки квартири за адресом АДРЕСА_1 на кшталт укладання договорів купівлі-продажу, дарування, закладення, міни та інших дій які стосуються розпорядження частки нерухомого майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 було повернуто заявнику, оскільки вона не відповідала вимогам ст.151 ЦПК України.

11.01.2023 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Московчук А.М. повторно подав до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22. В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник заявника посилається на те, що до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області була подана позовна заява до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача 106 359 грн. 55 коп. та відповідно сплачений судовий збір. Враховуючи що сума позики відповідачем не повертається вже більше двох років, враховуючи ту обставину, що позивач не має рухомого майна, а має у власності 1/3 частину квартири, яка належить особисто йому, враховуючи умови договору позики пункт 3.4, де зазначено, що якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до встановленого строку, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, пред`явити цей договір до стягнення, враховуючи зміст розписки яка складалася і засвідчувала позичальником, де останній зобов`язується в разі несвоєчасного повернення грошових коштів здійснити відчуження на користь позикодавця, належної йому частки нерухомого майна за адресом АДРЕСА_1 , позивач вимушений звернутися до суду з заявою про забезпечення позову. З урахуванням висловленого, у позивача є всі підстави вважати, що якщо суд за клопотанням позивача не застосує засоби забезпечення позову, то невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду, забезпечення позову необхідне позивачу для ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Щодо норми п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України, про пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення, заявник просить суд не застосовувати зустрічне забезпечення від заявника/позивача, тому що, по перше питання застосування заходів зустрічного забезпечення є правом суду, по друге, відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, тому що, в противагу ч. З ст. 154 ЦПК України, заявник/позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України, має майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Вказує, що більше того, боржник сам за розпискою чітко зазначив що брав певну суму грошей і в разі неповернення грошей, зобов`язується здійснити відчуження на користь позикодавця, належної йому частки нерухомого майна за адресом АДРЕСА_1 . Тому на думку заявника/позивача, дана заява про забезпечення позову є законим правом на реалізацію своїх прав (реальне стягнення коштів) на підставі рішення суду. Зазначає, що наміру, якимось чином обмежити права позичальника у позивача не має, тому що грошима отриманими за договором позики позичальник користувався декілька років, і коли настав час їх повертати, як раз позичальник/позивач ще більше двох років не має можливості отримати свої гроші назад.

При вирішення питання щодо розгляду наданої заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення доказів повинна відповідати вимогам ст. ст. 150-151 ЦПК України.

Розглянувши надані матеріали, суд вважає за необхідне зазначити, що надана суду заява не відповідає вимогам, передбаченим ст. 151 ЦПК України,

Відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову справляється судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що заявником до заяви про забезпечення позову додано квитанцію № 4954-4037-6942-9095 від 10.10.2022 про сплату судового збору на суму 496,20 грн. тобто заявником за подання до суду заяви про забезпечення позову було сплачено судовий збір не в повному обсязі, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову, не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України та підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Московчук Анатолія Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі №209/2304/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики повернути заявнику.

Копію ухвали суду, після набрання нею законно сили, разом із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами надіслати заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із заявою про забезпечення позову, після усунення умов, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dn.dp.court.gov.ua/

Суддя Решетник Т.О.