ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Суми

Справа №579/958/13-ц

Номер провадження 22-ц/816/277/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

державний виконавець Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Дмитро Анатолійович

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року, в складі судді Придатка В.М., постановлену у м. Кролевець, повний текст якої складено 26 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А.

Свої вимоги мотивував тим, що на примусовому виконанні Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист, виданий 14 серпня 2013 року Кролевецьким районним судом Сумської області у справі № 579/958/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, починаючи з 21 березня 2013 року.

23 вересня 2022 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 16 грудня 2020 року державним виконавцем Голосїївського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушніренком Д.А. винесено постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 82406,41 грн у порядку ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вважав, що строк для звернення до суду із скаргою пропущено ним з поважних причин.

Зазначав, що в оскаржуваній постанові вказано, що з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання у боржника ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно з розрахунком від 16 грудня 2020 року за період з 12 вересня 2014 року по 01 грудня 2020 року, складає суму 164812,82 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки. Однак, при цьому в самій постанові вказано, що виконавче провадження ВП № 50365429 відкрито лише 21 березня 2016 року.

Вважав, що вказана постанова суперечить як ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, згідно з якою, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, так і п. 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, за яким постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Вказував, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови, тобто 16 грудня 2020 року, у нього була відсутня заборгованість у розмірі, що перевищує суму відповідних платежів за три роки, що підтверджується постановою від 27 березня 2019 року про скасування заходів примусового виконання у зв`язку із погашенням заборгованості.

Вважав, що постанова державного виконавця Кушніренка Д.А. про накладення штрафу від 16 грудня 2020 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Посилаючись на вищевказані обставини, боржник ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А. у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року щодо накладення на нього штрафу в розмірі 82406,41 грн за несплату заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки; визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця Голосіївського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А. у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року щодо накладення на нього штрафу в розмірі 82406,41 грн за несплату заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки; визнати незаконною та скасувати постанову від 16 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року державного виконавця державного виконавця Голосіївського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А. про накладення на нього штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості - 82406,41 грн за несплату заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено боржнику ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А. у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року.

Визнано незаконними і протиправними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д.А. у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 82406,41 грн за несплату заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Визнано незаконною і скасовано постанову від 16 грудня 2020 року державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні № 50365429 від 03 березня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості - 82406,41 грн за несплату заборгованості з аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду із скаргою, оскільки він про наявність постанови державного виконавця від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу дізнався 20 липня 2021 року, отримавши особисто копію її позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину разом з копією вказаної постанови.

Вказує, що розрахунок для накладення штрафу у ВП 50365429 повинен здійснюватися державним виконавцем з 12 вересня 2014 року по 01 грудня 2020 року, а не з 01 березня 2016 року, а тому державний виконавець на законних підставах виніс постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 , відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості платежів за три роки, що становить розмір штрафу 82406,41 грн.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові суд вказав про наявність постанови державного виконавця від 27 березня 2019 року про скасування заходів примусового виконання, але не проаналізував її закономірності на підставі наданого нею розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 від 21 липня 2022 року. У постанові не вказаний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 27 березня 2019 року і дата погашення боржником ОСОБА_1 наявної заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Від ОСОБА_2 01 березня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного відділу у м. Києві Левіцьким Т.К. від 03 березня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50365429 про примусове виконання виконавчого листа № 579/958/13-ц, виданого 14 серпня 2013 року Кролевецьким районним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, починаючи з 21 червня 2013 року (а.с. 12-13).

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лучок М.М. від 27 березня 2019 року скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 579/958/13-ц, виданого 14 серпня 2013 року Кролевецьким районним судом Сумської області. Виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. У постанові зазначено, що станом на 27 березня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі (а.с. 14-15).

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушніренка Д.А. від 16 грудня 2020 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 82406,41 грн у розмірі 50% від суми заборгованості у порядку ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10-11).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 дізнався про порушення його прав лише 23 вересня 2022 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у відділі ДВС, а тому підлягає поновленню строк звернення до суду з даною скаргою. Суд прийшов до висновку, що у постанові державного виконавця від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу численні розбіжності у датах відкриття виконавчого провадження викликають сумніви у правомірності та дотриманні вимог чинного законодавства при винесенні постанови, відносно початку обрахування періоду виникнення заборгованості, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин 1, 3 та 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу) порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу) строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону. Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Як убачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 16 грудня 2020 року накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості - 164812,82 грн, що складає 82406,41 грн. У постанові зазначено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у боржника ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 16 грудня 2020 року за період з 12 вересня 2014 року по 01 грудня 2020 року в сумі 164812,82 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Проте, виконавче провадження № 50365429 про примусове виконання виконавчого листа № 579/958/13-ц, виданого 14 серпня 2013 року Кролевецьким районним судом Сумської області державним виконавцем було відкрито 03 березня 2016 року, а 27 березня 2019 року винесено постанову про скасування заходів примусового виконання щодо боржника ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що станом на 27 березня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. Виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників (а.с. 14-15).

Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що постанова про накладення штрафу повинна містити відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, і з якої виникли підстави для накладення штрафу на боржника, проте, таких відомостей оскаржувана постанова не містить.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем неправильно проведено обрахування періоду виникнення заборгованості по аліментах для накладення штрафу на боржника, тому дії державного виконавця є протиправними, а постанова 16 грудня 2020 року про накладення штрафу є незаконною та підлягає скасуванню.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 дізнався про наявність постанови державного виконавця від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу 20 липня 2021 року при отриманні ним особисто копії позовної заяви про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину разом з копією вказаної постанови, оскільки за приписами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» саме до обов`язків державного виконавця відноситься направлення такої постанови сторонам виконавчого провадження.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок для накладення штрафу повинен здійснюватися державним виконавцем з 12 вересня 2014 року по 01 грудня 2020 року, а не з 01 березня 2016 року (день пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання), так як нормами чинного законодавства передбачено, що при винесенні державним виконавцем постанови про накладенні штрафу на боржника, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина