Ухвала

09 січня 2023 року

м. Київ

справа № 642/1965/19

провадження № 61-13341ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна подружжя, в якому просила: визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду; визнати грошові кошти у розмірі 325 000,00 грн, сплачені ОСОБА_1 ПАТ «Куряжський Домобудівельний комплекс» згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 07 березня 2013 року № 2893, а потім повернуті йому товариством за додатковою угодою від 19 червня 2013 року про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 2893, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних грошових коштів, стягнути з ОСОБА_1 на її користь 162 500,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 263 005,89 грн у якості компенсації інфляційних втрат, які складаються з різниці між 1/2 частиною спірного сумісного майна подружжя (325 000,00 грн / 2 =162 500,00 грн) в перерахунку на долари США за курсовою вартістю одного долара США у 2013 році та 2019 році, вказуючи, що у 2013 році за спірні грошові кошти у розмірі 162 500,00 грн, які за курсом Національного банку України дорівнювали на той час 20 500 дол. США, вона могла би придбати собі та сину у власність квартиру для проживання, а у 2019 році чи у 2020 році цього зробити вже не може у зв`язку із зменшенням вартості гривні.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, визнано поважними причини пропуску та поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з цим позовом.

Позовні вимоги задоволені частково.

Визнано грошові кошти у розмірі 325 000,00 грн, що були сплачені ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 07 березня 2013 року № 2893 та повернуті ПАТ «Куряжський Домобудівельний комплекс» за додатковою угодою від 19 червня 2013 року про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 07 березня 2013 року № 2893, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаних грошових коштів.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 162 500,00 грн в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 963,02 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 263 005,89 грн у якості компенсації інфляційного збільшення неповернутих коштів відмовлено.

29 грудня 2022 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн) та становить 425 505,89 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров