П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року, постановлену головуючою суддею Голяна О.В., у справі за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа в справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-9158/10 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява мотивовано тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2021, являється правонаступником стягувача ВАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні.

У кредитній справі, яку було передано від ПАТ «КБ «КБ «Надра» до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду Закарпатськ області по справі №2-9158/10 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 293 923,21 гривень відсутній (акт від 12.03.2021 року огляду матеріал кредитної справи №514/10-2005 від 04.10.2005 року).

03.08.2022 заступником начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) В.Овчинніковим надано відповідь №40/2.3-22/665, з якої вбачається, що на виконанні у відділі з 19.07.2016 по 24.03.2017 перебувало виконавче провадження АСВП № 51665238 з примусового виконання виконавчого листа №2-9158/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Надра». Та 24.03.2017 державним виконавцем в порядку п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

При цьому, згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 24.08.2022 виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців. Будь яких доказів направлення постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу стягувачу, надано не було (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення).

Про існування постанови про повернення виконавчого документа стягувану №51665238 від 24.03.2017 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стало відомо із листа від 03.08.2022 за №40/2.3-22/665 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що в разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника після закінчення строку дії відповідної заборони.

Така заборона встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червні 2014 року №1304-УІІ. Цей закон втратив чинність з 28.09.2021.

Отже, враховуючи підстави повернення виконавчого документа стягувачеві (пункт 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався з 28.09.2021, з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує права ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як стягувача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нове судове рішення про задоволення заяви.

Зазначає, що про існування постанови про повернення виконавчого документа стягувану №51665238 від 24.03.2017, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стало відомо із листа від 03.08.2022 за №40/2.3-22/665 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Вважає, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось із заявою про видачу дубліката виконавчого документа в межах строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Так, підставою повернення виконавчого документа стягувачу стало вимоги п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Така заборона була встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червні 2014 року №1304-УІІ. Цей закон втратив чинність з 28.09.2021.

Отже, трирічний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався з 28.09.2021, з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Щодо висновків суду про не доведення заявником того, що виконавчий лист повернуто державним виконавцем саме на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то вказує, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не погоджується з такими, оскільки як слідує з листа від 03.08.2022 за №40/2.3-22/665 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатські області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), згідно інформації Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у відділі з 19.07.2016 по 24.03.2017 перебувало виконавче провадження №51665238 по стягненню боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-9158/10 та 24.03.2017 державним виконавцем керуючись п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Управління забезпечення примусового виконання, рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є тим органом, якому підпорядковуються відділи державної виконавчої служби у Закарпатській області, тобто, не ставиться під сумнів те, що виконавче провадження №51665238 було закінчено саме на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»

Щодо підтвердження заявником своєї позиції щодо дійсності строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Дійсність строку пред`явлення виконавчого листа до виконання «в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони» - визначено частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження і це питання досліджувалось Верховним Судом (правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №727/1256/16-ц, постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі №2-5827/2010, постанові Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі №541/1213/14-ц, ухвалах Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі №913/518/13-г, від 02.12.2020 року у справі №913/869/14).

Щодо надання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

28.09.2022 на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було направлено заяву про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження №51665238

04.10.2022 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було отримано ідентифікатор доступу (235В6Б4ЕЕ43А) до виконавчого провадження №51665238.

Надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження №51665238 та копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №51665238 не має можливості, оскільки, матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначено в статтях 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно статті 1 Закону України N1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2010, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Надра» Ужгородське регіональне управління заборгованість по кредитному договору №514/10-2005 від 04.10.2005 в розмірі 292 103,21 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн.

Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист по справі №2-9158/10. Точна дата видачі виконавчого листа судом не встановлена, але не раніше 29.11.2011.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-9158/10 від 10.03.2021 замінено стягувача ВАТ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

В матеріалах кредитної справи позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №514/10-2005 від 04.10.2005 відсутній оригінал виконавчого листа по справі №2-9158/10, що стверджено актом огляду матеріалів кредитної справи від 12.03.2021. До Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 60-9321/22 від 20.09.2022 оригінал виконавчого листа також не передавався і від органів ДВС також не надходив /лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 60-9321/22 від 20.09.2022.

З відповіді заступника начальника Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) В.Овчиннікова №40/2.3-22/665 від 03.08.2022 вбачається, що на виконанні у відділі з 19.07.2016 по 24.03.2017 перебувало виконавче провадження АСВП № 51665238 з примусового виконання виконавчого листа №2-9158/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Надра».

24.03.2017 державним виконавцем в порядку п. 9 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

З інформації офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчого провадження» вбачається, що Ужгородським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) здійснювалось примусове виконання ВП № 51665238, боржник ОСОБА_2 , стягувач ВАТ КБ «Надра», , дата відкриття 19.07.2016, стан «завершено».

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Проте, частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, що була чинною на час ухвалення судом рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2 цієї статті передбачалось, що строки, зазначені у частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини 3 статті 22 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні положення закріплено в частині 5 статті 12 та пункті 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, що була чинною на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Так, з інформації про виконавче провадження вбачається, що 24 березня 2017 року завершено виконавче провадження № 51665238 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9158/10 виданого 30 січня 2010 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення боргу саме з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв`язку із забороною, встановленою Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пункту 1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Відповідно до пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» 1381-IX прийнятий 13.04.2021 (набрав чинності 23.04.2021), Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, вказаний закон втратив чинність 23 вересня 2021 року.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства України, оскільки виконавче провадження було завершене на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», то звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа (у серпні 2022 року) слід вважати таким, що вчинено у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте на вказані обставини місцевий суд не звернув уваги, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку, що заявником пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року в цивільній справі 201/14242/17 (провадження N 61-37457св18).

Крім того, видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Звернувшись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначило, що оригінал виконавчого листа в нього відсутній. Крім того відсутня також постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого листа до заявника не надходили і жодних підтверджень надсилання вказаного оригіналу виконавчого документа відділом ДВС ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не надано, що свідчить про втрату виконавчого листа з причин, які об`єктивно не залежали від волі стягувача та не були обумовлені його діями.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19) вказав, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби може свідчити про те, що оригінал виконавчого документу втрачено.

Відтак, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.

З урахуванням викладеного, доводи ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про втрату оригіналу виконавчого листа знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 374, 376, 379, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2022 року про відмову у видачі дублікату виконавчого листа скасувати та постановити у справі судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Видати дублікату виконавчого листа №2-9158/10 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () заборгованості по кредитному договору у розмірі 292 103,21 гривень та 1 820,00 гривень судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: