Постанова

Іменем України

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 686/4839/21

провадження № 61-6002св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року в складі судді Салоїд Н. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року в складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати договір довічного утримання, укладений між ними 26 липня 2019 року, посвідчений приватний нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І. М., реєстровий № 742.

Позов обґрунтовував тим, що 26 липня 2019 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язувалась надавати йому матеріальне забезпечення та здійснювати догляд.

Проте ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов`язання, відповідної матеріальної допомоги не надає та догляду не здійснює, хоча він потребував цього, оскільки є особою з інвалідністю другої групи, неодноразово лікувався, переніс операції.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року, позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 26 липня 2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Побережною І. М.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, у зв`язку з чим наявні підстави для його розірвання.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2022 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року в справі № 755/1750/19; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахували, що позивач не довів належними та допустимими доказами невиконання нею зобов`язань за договором довічного утримання, не надали оцінки наданим нею квитанціям, чекам, не звернули уваги на те, що позивач уже звертався з аналогічним позовом до неї, який за його заявою у серпні 2020 року було залишено без розгляду, що свідчить про відсутність у нього претензій до неї.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

23 серпня 2022 року справа № 686/4839/21 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що 26 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно з яким позивач передав у власність відповідача належну йому квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалась надавати довічно позивачу матеріальне забезпечення, а також всі види догляду.

Пунктом 8 договору визначено, що за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яка сплачується відчужувачу набувачем складає не менше прожиткового мінімуму на місяць, яка підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 9 договору, догляд, що надається набувачем відчужувачу включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо), оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, надання будь-якої іншої допомоги, вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом.

Згідно з пунктом 12 договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - у судовому порядку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України.

Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», тому, вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У цій справі суди встановили, що після укладення договору довічного утримання ОСОБА_2 не надавала позивачу передбачену договором щомісячну матеріальну допомогу, не забезпечувала його харчуванням, лікарськими засобами, не здійснювала оплату комунальних послуг. Вказані обставини відповідач належними та допустимими доказами не спростувала.

Таким чином, установивши, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Та обставина, що позивач уже звертався з аналогічним позовом до відповідача, який за його заявою було залишено без розгляду, не свідчить про належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором довічного утримання, тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко