ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/50/22 Номер провадження 22-ц/814/440/23Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Корольов І.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Корольова Іллі Миколайовича

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року, ухвалене суддею Оксенюком М.М., повний текст рішення складено 04 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козельщинської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Козельщинська державна нотаріальна контора, про встановлення нікчемності заповітів, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив встановити нікчемність заповіту, складеного померлим ОСОБА_3 , посвідчений 21.01.2013 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №11, а також встановити нікчемність заповіту, складеного померлим ОСОБА_3 , посвідчений 27.11.2017 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №41.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за життя спадкодавцем ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори 12.04.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1293, відповідно до умов якого спадкодавець заповідав належні йому на праві особистої власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та які знаходяться на території Лутовинівської сільської ради Кременчуцького (Козельщинського) району Полтавської області, кадастрові номери :00:001.0825, :00:001.0826, :00:001.0827, спадкоємцю громадянину ОСОБА_1 . Зазначав, що він у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 шляхом подання відповідної заяви 17.08.2021 року до Козельщинської державної нотаріальної контори. Однак, в Козельщинській державній нотаріальній конторі, під час оформлення спадщини повідомили його про те, що в матеріалах спадкової справи є інші два заповіти, які за життя складені померлим спадкодавцем ОСОБА_3 . Відповідно до умов першого заповіту, який посвідчений 21.01.2013 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. І., спадкодавець ОСОБА_3 заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, спадкоємиці ОСОБА_2 . Відповідно до умов другого заповіту, який посвідчений 27.11.2017 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. І., спадкодавець ОСОБА_3 заповідав земельну ділянку (пай) розміром 5,06 га (державний акт, серія 11-ПЛ №049826, виданий Лутовинівською сільською радою 27.03.2007 року), що знаходиться на території Лутовинівської сільської ради, спадкоємиці ОСОБА_2 . Позивач вважає, що вище зазначені заповіти, посвідчені секретарем Лутовинівської сільської ради від 21.01.2013 року та 27.11.2017 року, є нікчемними, оскільки заповіти посвідчені посадовою особою, яка не уповноважена на вчинення нотаріальних дій.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козельщинської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Козельщинська державна нотаріальна контора, про встановлення нікчемності заповітів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 21.01.2013 року та 27.11.2017 року ОСОБА_4 , будучи обраною секретарем Лутовинівської сільської ради та за посадою виконувала обов`язки секретаря Лутовинівського виконавчого комітету, а тому в силу прямої норми закону та делегованих державою і законодавцем повноважень, була наділена правом на посвідчення вищезазначених заповітів, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Корольов І.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані на підтвердження повноважень секретаря сільської ради Андрейко Т.Г. посвідчувати заповіт, а саме рішення виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради № 14 від 19.11.2010 року, рішення ІІ сесії VI скликання від 10.12.2010 року № 9-Н (без підпису та печатки), посадова інструкція секретаря сільської ради та виконавчого комітету затверджена розпорядженням сільського голови №4 від 12.01.2011 року, рішення виконкому від 28.04.2011 року не є належними та допустимими доказами повноважень секретаря сільської ради на вчинення нотаріальних дій, в тому числі посвідчення заповітів. З рішення виконкому слідує, що виконком уповноважив вчиняти нотаріальні дії саме секретаря виконкому, але заповіт посвідчений Андрейко Т.Г. як секретарем сільської ради, а не виконавчого комітету. Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посади секретаря сільської ради та секретаря виконкому не є тотожними. Також зазначає, що суд у рішенні безпідставно ототожнює посади секретаря сільської ради з посадою секретаря виконавчого комітету, не розмежовує їх, а подеколи плутає їх між собою. Про це свідчить той факт, що в рішенні суд посилається на рішення виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради № 14 від 19.11.2010 року та зазначає «що даним рішенням обов`язки по виконанню нотаріальних дій покладено на секретаря Лутовинівської сільської ради» хоча в тексті самого рішення обов`язки з нотаріальних дій покладено на секретаря виконкому. Крім того звертає увагу, що з протоколу ІІ сесії VI скликання Лутовинівської сільської ради від 10.12.2010 року, що міститься в матеріалах судової справи, в порядку денному сесії і серед обговорених та розглянутих питань відсутнє питання уповноваження секретаря сільської ради Андрейко Т.Г. на вчинення нотаріальних дій. Наявність в посадовій інструкції секретаря сільської ради повноважень виконувати нотаріальні дії не є самостійною підставою для вчинення нотаріальних дій, оскільки питання повноважень посадових осіб органів місцевого самоврядування мають регулюватися у спосіб, на підставі та у порядку встановленому законодавством, а посадова інструкція не є нормативним актом, а регулює лише трудові правовідносини працівника та роботодавця. Вважає, що рішення ІІ сесії VIІ скликання від 20.11.2015 року «Про покладення відповідальності за нотаріальні дії» не є доказом належного уповноваження секретаря сільської ради на вчинення нотаріальних дій, так як воно прийнято не компетентним органом місцевого самоврядування. Відповідним органом Лутовинівської сільської ради, до компетенції якого належить покладення на посадову особу органу місцевого самоврядування повноважень з вчинення нотаріальних дій, у даному випадку є виконавчий комітет Лутовинівської сільської ради, а не рада. Крім того вважає, що заявлений відповідачем розмір судових витрат не відповідає критеріям співмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, оскільки дана категорія справ про встановлення нікчемності заповітів є немайновою вимогою та не відноситься до складних справ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Дашко М.В. просить її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 22.03.2021 року (т.1 а.с. 31) .

З матеріалів спадкової справи померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Дерези ОСОБА_5 судом першої інстанції встановлено, що останній був зареєстрований і до дня смерті проживав на території колишньої Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області та відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку був власником земельних ділянок: площею 4,3000 га, площею 5,0600 га та площею 0,7600 га, що розташовані в с. Ганнівка (Козельщинського) Кременчуцького району Полтавської області (т.1 а.с. 56-67).

Відповідно до довідки Лутовинівського старостинського округу Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 19.04.2021 року ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 30).

Відповідно до заповіту від 12.04.2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори 12.04.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1293, за життя ОСОБА_3 заповідав належні йому на праві особистої власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в землях на території Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастрові номери :00:001.0825, :00:001.0826, :00:001.0827, позивачу ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 32).

Крім того, відповідно до заповіту від 21.01.2013 року, який посвідчений 21.01.2013 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. І., зареєстрованого 12.04.2011 року в реєстрі за № 11, встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, своїй доньці - відповідачу ОСОБА_2 (т.1 а.с. 34, 38, 40).

Відповідно до заповіту від 27.11.2017 року, який посвідчений 27.11.2017 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. Г., зареєстрованого 04.12.2017 року в реєстрі за № 41, вбачається, що за життя ОСОБА_3 заповів земельну ділянку (пай) розміром 5,06 га (державний акт, серія 11-ПЛ №049826, виданий 27.03.2007 року Лутовинівською сільською радою), що знаходиться на території Лутовинівської сільської ради, доньці ОСОБА_2 (т.1 а.с. 35, 38, 50).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2021 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.04.2011 року в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Дерези ОСОБА_5 , оскільки зазначений заповіт втратив чинності, так як існують інші чинні заповіти від імені ОСОБА_3 , зокрема від 21.01.2013 року та від 27.11.2017 року, яким спадкодавець визначив спадкоємцем ОСОБА_2 (т.1 а.с. 10-11).

Щодо доводів позовних вимог в частині того, що заповіти від 21.01.2013 року та 27.11.2017 року посвідчені не уповноваженою особою, то судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами у справі, що на час посвідчення заповітів від 21.01.2013 року та від 27.11.2017 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від імені спадкодавця ОСОБА_3 , на території Лутовинівської сільської ради був відсутній нотаріус, який відповідно до законодавства України мав право на посвідчення зазначених заповітів.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що рішенням першої сесії шостого скликання Лутовинівської сільської ради № 3 від 12.11.2010 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області обрано ОСОБА_4 (т.2 а.с. 12, 56).

Рішенням виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради № 14 від 19.11.2010 року покладено обов`язки по виконанню нотаріальних дій на секретаря Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. Г. (т.2 а.с. 57).

Згідно рішень №3 та №4 від 10.12.2010 року вбачається, що Лутовинівською сільською радою прийнято рішення про утворення комітету сільської ради та затверджено персональний список комітету, зокрема до списку за посадою входила секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, якою обрано ОСОБА_4 (т.2 а.с. 20-21).

Рішенням виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради № 75 від 28.04.2011 року затверджені посадові обов`язки осіб місцевого самоврядування зокрема і секретаря сільської ради ОСОБА_4 (т.2 а.с. 58).

П. 2.10. та п. 6.1. посадової інструкції секретаря сільської ради та виконавчого комітету, затвердженої розпорядженням сільського голови №4 від 12.01.2011 року, визначено, що секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_4 складає та засвідчує нотаріальні дії та несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків та перевищення свої повноважень (т.2 а.с. 59-60).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що рішенням першої сесії сьомого скликання Лутовинівської сільської ради №7 від 03.11.2015 року секретарем Лутовинівіської сільської ради Козельщинського району Полтавської області обрано ОСОБА_4 (т.2 а.с. 13).

Рішенням сільської ради №1 від 20.11.2015 року покладено обов`язки по виконанню нотаріальних дій на секретаря Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області Андрейко Т. Г. (т.2 а.с. 28).

Згідно рішень №4 від 20.11.2015року та №5 від 03.11.2010 року вбачається, що Лутовинівською сільською радою прийнято рішення про утворення комітету сільської ради та затверджено персональний список комітету, зокрема, до списку за посадою входила секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_4 (т.2 а.с. 29-30).

П. 2.10 та п. 6.1. посадової інструкції секретаря сільської ради та виконавчого комітету, затвердженої розпорядженням сільського голови №3 від 04.01.2016 року, визначено, що секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_4 складає та засвідчує нотаріальні дії та несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків та перевищення свої повноважень (т.2 а.с. 116-117).

Допитана у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 надала показання, що дійсно у 2010 році та 2015 році була обраною секретарем Лутовинівської сільської ради, при цьому одночасно був створений виконавчий комітет, до якого входили голова, вона як секретар та інші депутати, а тому за посадою виконувала обов`язки секретаря Лутовинівського виконавчого комітету. У період часу з 2013 по 2017 роки, керуючись законом, посадовою інструкцією та за відсутності нотаріуса на території Лутовинівської сільської ради, вона посвідчувала заповіти мешканців сільської ради і, зокрема, посвідчила вище зазначені заповіти від імені спадкодавця ОСОБА_3 на користь своєї доньки ОСОБА_2 , що також підтверджується оригіналами заповітів, витягами про реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі та реєстром для реєстрації заповітів у період часу з 2013 та 2017 роки, які були вчинені ОСОБА_4 на користь мешканців Лутовинівської сільської ради. В частині неточностей в протоколах сесії сільської ради та в протоколах виконавчого комітету сільської ради пояснила, що помилки допускалися, оскільки бракувало досвіду. Навчання щодо діяльності секретаря та секретаря виконкому ніхто не проводив. Рішення, які підписані головою сільської ради, обов`язково приймалися на сесії, а тому помилково або з технічних причин невідображені в протоколах.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судом першої інстанції враховано, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваних заповітів) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії як посвідчення заповітів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою, представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Дашко М. В. надано договір про надання правової допомоги, акт про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги №672 від 24.01.2022 року та розрахунок гонорару з описом робіт (витрачено 9 годин, вартість однієї години становить 1000,00 грн.) на загальну суму 9 000,00 грн., квитанцію про отримання грошових коштів (т.1 а.с. 129-133).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Корольов І.М. оголосив письмове клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2 від адвоката Дашко М. В. (т. 2 а.с. 87).

На обґрунтування вище зазначеного клопотання представником позивача зазначено, що розмір судових витрат, які понесла відповідач ОСОБА_2 , не відповідає критеріям співмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Вище зазначена справа не відноситься до складних справ. Всі перелічені адвокатом Дашко М. В. надані ним послуги відповідачу ОСОБА_2 зводилися лише щодо написання відзиву.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати відповідачу ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 5 000 грн., оскільки з розрахунку, наданого адвокатом Дашко М.В., вбачається, що останнім надано послуги, які полягають лише у підготовці та написанні відзиву на позовну заяву позивача.

Визначена судом першої інстанції сума грошових коштів є співмірною зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом позову у даній справі є встановлення нікчемності заповітів з підстав посвідчення їх особою, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів.

Наведена вище норма закону містила пряму вказівку щодо покладення на посадових осіб виконавчих комітетів сільських рад, у випадку відсутності у такому населеному пункті нотаріусів, повноважень на вчинення нотаріальних дій. При цьому посилань на необхідність прийняття виконавчим комітетом рішень про наділення посадової особи такими повноваженнями зазначений законодавчий припис не містить.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 зазначеного Закону вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, визначено одним із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад (стаття 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виходячи із вищевикладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, положень Закону України «Про нотаріат» у відповідній редакції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 березня 2020 року у справі №303/5126/18.

Колегія суддів вважає, що встановивши, що ОСОБА_4 на момент посвідчення оспорюваних заповітів була обрана секретарем Лутовинівської сільської ради та за посадою виконувала обов`язки секретаря виконавчого комітету Лутовиніської сільської ради, що відповідає ч.4 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому вона мала повноваження на посвідчення оспорюваних заповітів від 21.01.2013 року та від 27.11.2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в Лутовинівській сільській раді такої посади як секретар виконавчого комітету, то такі доводи не заслуговують на увагу та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, рішеннями Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області №4 від 10 грудня 2010 року та №5 від 03 листопада 2015 року затверджено персональний склад виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області відповідного скликання (т.2 а.с. 20-21, 29-30). До складу відповідного виконавчого комітету входила ОСОБА_4 , яка виконувала обов`язки секретаря сільської ради.

Розпорядженням сільського голови №4 від 12 січня 2011 року затверджена посадова інструкція секретаря сільської ради та виконавчого комітету, згідно п. 2.10. секретар складає та засвідчує нотаріальні дії (т. 2 а.с. 59-60).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень ОСОБА_4 на засвідчення нотаріальних дій у спірний період безпідставними, такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем норм чинного законодавства та принципах «суворого формалізму» щодо складання адміністративно-розпорядчих документів Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області як органу місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги відносно неправильного розподілу судових витрат також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції в цій частині повно та всебічно досліджені надані докази та ухвалене в цій частині рішення грунтується на вимогах ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги фактично є доводами позовної заяви, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Корольова Іллі Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов