ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 січня 2023 року м. Чернівці Справа № 2-168/11

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Височанської Н.К., Одинака О.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2011 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2011 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» у вказаній справі задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав на нього апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на його оскарження.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 26.12.2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишалася без руху, зокрема, для подання вмотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого.

На її виконання 05.01.2023 року ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного заочного рішення суду.

В обґрунтування заяви апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 не повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи й не отримувала остаточне рішення, особисто не знала про існування останнього, а від своїх представників не отримувала жодних звітів щодо руху справи, у зв`язку з чим вважає наведені обставини поважними, просить поновити строк на оскарження заочного рішення суду.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з інших підстав, суд виходить з наступного.

Що стосується не направлення судового рішення від 31.08.2011 року на адресу суду, то такий довід дублює доводи щодо поновлення строку, викладені в апеляційній скарзі від 20.12.2022 року і на які суд апеляційної інстанції надав відповідь, та вважає за необхідне вказати, що ініціюючи перегляд попереднього заочного рішення від 24.10.2010 року ОСОБА_2 та її попередні представники у суді першої інстанції не були позбавлені можливості дізнатися про результат розгляду її заяви та, в подальшому, самої справи й подати апеляційну скаргу в строк,

Провадження №22-ц/822/81/23

встановлений нормами цивільного процесуального законодавства.

Щодо доводів про неотримання звітів від представників, то колегія суддів відзначає наступне.

В силу ч.1 ст.26 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення) у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (ч.3 ст.27 ЦПК України в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення).

У відповідності до ч.1, ч.4 ст.44 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення) представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні.

Отже, з урахуванням наведеного матеріали справи не містять відомостей про неналежне виконання представниками ОСОБА_2 своїх повноважень, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність наведених вище доводів.

Виходячи із фактичних обставин справи та досліджених матеріалів апеляційний суд вважає, що вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки наведені причини не свідчать про існування об`єктивних та непереборних труднощів для своєчасного подання апеляційної скарги з дати винесення оскаржуваного заочного судового рішення в межах встановленого процесуального строку.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41,від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, пункт 46).

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. Зазначене узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів відмічає, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід й враховувати висновки Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Поважними причинами пропуску строку вважаються такі обставини, за яких своєчасна подача апеляційної скарги стає неможливою або утрудненою.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує сторону самостійно цікавитися перебігом розгляду його справи. Тривала відсутність такого інтересу свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, що у разі якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що стороною апелянта не зазначено, отже не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення у період з червня 2018 року по день подачі апеляційної скарги 20.12.2022 року, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2011 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Лисак І.Н.

Височанська Н.К.

Одинак О.О.