Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3245/16-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В.,

у цивільній справі №274/3245/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.04.2004 р. серії НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 . В обґрунтування поданого позову зазначала, що ОСОБА_4 з чоловіком у 1982 р. побудували майстерню (павільйон по ремонту взуття) по АДРЕСА_1 , пов`язану фундаментом із землею. Після смерті чоловіка ОСОБА_4 зробила у вказаному павільйоні ремонт. У подальшому ОСОБА_4 було видано реєстраційне посвідчення від 25.02.1998 р. про право особистої власності на цей об`єкт нерухомості. У 2001 р. між ОСОБА_4 та МП «Столяр» в особі директора Малюка Дмитра Микитовича, який є чоловіком ОСОБА_3 , укладено угоду (договір оренди), за умовами якої надано в безкоштовну оренду зазначене приміщення для розміщення у ньому магазину сільгосппродукції. У подальшому ОСОБА_3 збільшила площу спірної нерухомості шляхом здійснення до неї прибудови та обкладення всієї нерухомості цеглою, і сплачувала орендну плату. Приблизно у 2010 р. ОСОБА_5 помер. Проте ОСОБА_3 продовжувала користуватись спірною нерухомістю та сплачувала за неї орендну плату ОСОБА_4 . У 2016 р. ОСОБА_4 виявила намір відчужити спірний об`єкт нерухомості ОСОБА_1 , і звернулась до ОСОБА_3 з проханням повернути нерухомість з оренди, але ОСОБА_3 відмовилась і вказала, що спірну нерухомість вона оформила на своє ім`я. Рішенням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області № 138 від 04.03.2008 р. затверджено акт про прийняття в експлуатацію добудови - кафе-закусочної до магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1 , забудовником якого є ОСОБА_3 , загальною площею 101,3 кв.м. 12.03.2008 р. Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на нерухоме мано серії НОМЕР_2 на нежитлову будівлю - магазин продовольчих товарів та кафе-закусочну, загальною площею 101,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_3 в незаконний спосіб заволоділа майном ОСОБА_4 .

Ухвалою від 24.01.2019 р. залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ухвалено розглянути справу за правилами загального позовного провадження (т. 2, а. с. 4).

У січні 2020 р. ОСОБА_1 подала заяву від 21.01.2020 р. про збільшення позовних вимог, у якій просила (т. 2, а. с. 96 - 103):

- визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області № 138 від 04.03.2008 р.;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2008 р. серії НОМЕР_2 , видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області на нежитлову будівлю - магазин продовольчих товарів та кафе-закусочну, загальною площею 101,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), Бердичівської міської ради Житомирської області (Житомирська область, м. Бердичів, пл. Центральна, 1, ), відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення - про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що на підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради №338 від 19.06.1997 року, ДКП «Бердичівське МБТІ» видало ОСОБА_4 правовстановлюючий документ- реєстраційне посвідчення від 25.02.1998 року про її право особистої власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, зареєстрований в реєстровій книзі №1, а також здійснено державну реєстрацію зазначеного об`єкта нерухомого майна. Окрім того, довідка-характеристика №172 від 25.02.1998 року, видана ОСОБА_4 , додатково підтверджує її право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Проте, суд вказані обставини не дослідив.

Так, ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з проханням надати дозвіл на збільшення площі спірної нерухомості. Після чого відповідачка обклала належну позивачці нерухомість цеглою і збільшила її площу шляхом добудови нового приміщення до вже існуючого і належного позивачу об`єкту нерухомості. Починаючи з 2003 року відповідачка ОСОБА_3 , без погодження з позивачкою і без її відома, почала вчиняти дії щодо переоформлення на себе права власності на вказаний об`єкт нерухомості. У зв`язку з чим, Виконавчий комітет Бердичівської міської ради №286 від 22.04.2003 року дозволив відповідачці замовити документацію на реконструкцію (належного позивачці) торговельного павільйону, благоустрою прилеглої території з влаштуванням карманів для зупинки автотранспорту за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт вважає, що у ОСОБА_3 не було правових підстав розпочати реконструкцію спірної нерухомості щодо належного позивачу вищевказаного об`єкту нерухомості, оскільки право власності позивача на цей об`єкт не було припинено відповідно до вимог закону і позивачка не надавала відповідачам письмову згоду на проведення реконструкції і будівельних робіт щодо спірної нерухомості.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану нерухомість, яку прийняла її онука ОСОБА_1 . Тобто, в 2018 році позивачка ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав, а тому ОСОБА_1 не пропустила строки звернення до суду, оскільки право на звернення до суду за захистом її порушених майнових прав, як спадкоємця, у неї виникло лише після смерті ОСОБА_4 .

Окрім того, суд першої інстанції не повідомив належним чином позивача та її представників про дату та час розгляду справи, зокрема 27.10.2022, а тому вони не мали змоги приймати участь у розгляді справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області № 138 від 04.03.2008 р. вирішено, зокрема, затвердити акт прийняття в експлуатацію добудови кафе-закусочної до магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1 , підприємця ОСОБА_3 , загальною площею 101,3 кв. м, та видати свідоцтво (т. 1, а. с. 130).

На підставі зазначеного рішення Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2008 р. серії НОМЕР_2 , на нежитлову будівлю - магазин продовольчих товарів та кафе-закусочну, загальною площею 101,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 178).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Зазначені висновки суду заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за КЛОПОТАННЯМ позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, НЕНАЛЕЖНИЙ ВІДПОВІДАЧ - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 5 «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення та видачі оспорюваного свідоцтва, система місцевого самоврядування включає:

територіальну громаду;

сільську, селищну, міську раду;

сільського, селищного, міського голову;

виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;

органи самоорганізації населення.

Частиною першою статті 5 «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що система місцевого самоврядування включає:

територіальну громаду;

сільську, селищну, міську раду;

сільського, селищного, міського голову;

виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;

органи самоорганізації населення.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

З наведеного випливає, що як на момент прийняття оспорюваного рішення та видачі оспорюваного свідоцтва, так і на момент ухвалення рішення законодавство України відокремлювало та відокремлює, зокрема, міську раду - як орган місцевого врядування, та її виконавчий комітет - як її виконавчий орган. Тобто ці органи не є тотожними та мають різні повноваження.

Таким чином Бердичівська міська рада Житомирської області є органом місцевого самоврядування, а Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області - її виконавчим органом, і ці органи мають різні повноваження.

При цьому зазначені органи є окремими юридичними особами: Бердичівська міська рада Житомирської області має , а Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області має , що також вказує на те, що Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області може бути відповідачем у справі (позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава - частина друга статті 48 Цивільного процесуального кодексу України).

За таких обставин Бердичівська міська рада Житомирської області не є відповідальною за рішення, дії чи бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, у тому числі - за прийняте останнім рішення № 138 від 04.03.2008 р. та видане ним же на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2008 р. серії НОМЕР_2 , на нежитлову будівлю - магазин продовольчих товарів та кафе-закусочну, загальною площею 101,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, суд вірно вважав, що Бердичівська міська рада Житомирської області є неналежним відповідачем у справі. Належним відповідачем у справі має бути Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області.

Первісною ж умовою, необхідною для задоволення позову, за наявності інших необхідних для цього підстав, є пред`явлення його до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (або залучення останнього у якості відповідача (співвідповідача у передбачених нормами Цивільного процесуального кодексу України порядку).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.01.2023 року.