ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1391/23 Справа № 237/1625/16 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 237/1625/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яке ухвалене суддею Ліпчанським С.М. у місті Курахове Донецької області, повне судове рішення складено 20 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обгрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис 483.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, ні в грошовій, ні в натуральній формі. В виховані та розвитку дитини участі не приймає.

ОСОБА_1 вказує, що син часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку. Вважає, що батько дитини може надавати матеріальну допомогу на дитину, оскільки працює у Російській Федерації на заводі

Просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 1457,10 грн., витрачені на оплату дитячого садочка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2016 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1457 грн. 10 коп. витрачену на оплату дитячого садочка.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року виправлено описку в рішенні Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року, а саме в четвертому абзаці описової частини речення «Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частки від його доходів» замінити на правильне «Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі Ѕ частки від його доходів» та другому абзаці резолютивної частини, викласти в такій редакції «Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2016 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 »

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова А.А., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Вказує, що він є особою з інвалідністю третьої групи, має з позивачем одну малолітню дитину, проте йому не зрозуміло, чому суд першої інстанції визначив аліменти у розмір Ѕ частини всіх видів доходів щомісячно.

Крім того, відповідач вказує, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з нього додаткові витрати, зокрема, не надавши взагалі ніякого обґрунтування з урго приводу.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Сторони у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала пояснення в яких зазначила, що вона та дитина знаходяться у Німеччині, у зв`язку з бойовими діями на території України. Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представником відповідача надана заява про розгляд справи у відсутність ОСОБА_2 та його представника. На задоволенні апеляційної с карги наполягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 483 (арк.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (арк.с.5), батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно довідки КП «Міська служба єдиного замовника» від 19 квітня 2016 року, ОСОБА_3 19.08.2013 ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року скасувати.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 й стягуючи на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 17 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття та кошти у розмірі 1457 грн. 10 коп. витрачені позивачкою на оплату дитячого садочка, суд першої інстанції керувався ст.ст. 181,182 СК України та виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини до її повноліття, що повністю узгоджується з приписами ст. 180 СК України.

Проте, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивачки та стягнення додаткових витрат у розмірі 1457 грн. 10 коп. витрачені позивачкою на оплату дитячого садочка, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки, суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, не встановив та не врахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Згідно ст.ст. 182, 183 СК України (в редакції на момент винесення рішення судом першої інстанції) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі 1/2 частини від доходу (заробітку) відповідача, суд першої інстанції не врахував всі передбачені ст. 182 СК України обставини, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення та дійшов не обґрунтованого висновку щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, безстроково (а.с. 50).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги стан здоров`я платника аліментів, також врахувати те, що забезпечення утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків (ст. 180 СК України).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та зменшує розмір аліментів, стягнутих з відповідача на утримання малолітньої дитини з 1/2 до 1/4 частини всіх видів доходу.

Відповідач у апеляційній скарзі також не погоджується з висновком суду щодо стягнення з нього коштів витрачених позивачкою на оплату дитячого садочку, зокрема зазначає про відсутність мотивування у рішенні суду з цього питання. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на докази позивача, щодо додаткових витрат на дитину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в прохальній частині просила стягнути з відповідача крім аліментів також кошти у розмірі 1457,10 грн., витрачені на оплату дитячого садочка, не зазначаючи в позовній заяві щодо природи цих витрат та необхідності їх стягнення.

Суд, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1457 грн. 10 коп. витрачену на оплату дитячого садочка, в оскаржуваному рішенні не зазначив правові підстави щодо задоволення позову в цій частині, правові норми, які суд застосував та мотиви їх застосування.

Колегія судів зазначає, що згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, переглядаючи справу та вирішуючи даний спір, колегія судів враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зауважує, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо, зокрема, в справі, що перекладається витрати на оплату дитячого садочка є звичайними витратами за дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, враховуючи наведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що витрати на оплату дитячого садочка не є додатковими у розумінні вимог чинного законодавства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині задоволення вимог про стягнення витрат на оплату дитячого садочка та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені цих вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції - віднести на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 1457,10 грн., які витрачені на оплату дитячого садочка скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог повністю.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 частини до 1/4 частини, від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2016 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: