КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1358/2023
Справа 761/1311/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Пономаренко Н.В. в м. Київ 15 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь різницю між реальною вартістю втраченого майна та відшкодованою виплатою, що становить 48510,43 грн., моральну шкоду в сумі 15000 грн., витрати на автотехнічне дослідження 15609 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5700 грн., судовий збір 1681,60 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 04 червня 2019 року о 17:40 в м. Києві на перехресті вул. Табірна та Артилерійського провулку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Impreza під керуванням ОСОБА_1 та Skoda Octavia під керуванням відповідача ОСОБА_2, яка призвела до пошкодження транспортних засобів.

4 вересня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрите в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, постановами апеляційного суду дані судові рішення залишено без змін.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована полісом обов'язкового страхування на момент дорожньо-транспортної пригоди, тому позивач звернувся до МТСБУ, яке замовило незалежну автотоварознавчу оцінку колісно-транспортного засобу, вартість завданого ОСОБА_1 матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП склала 41232,81 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу склала 86308,87 грн. На підставі зазначеного звіту МТСБУ прийняло рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 37798,44 грн., однак оскільки для відновлення автомобіля окремі вузли підлягають заміні, реальна вартість втраченого майна складає 86308,87 грн., відтак різниця між вартістю виконаних робіт і сумою виплаченого МТСБУ страхового відшкодування складає 48510,43 грн., які підлягають стягненню з відповідача як з винної особи.

Вказував, що під час адміністративного провадження з метою доведення своєї невинуватості йому довелось замовити експертне автотехнічне дослідження за власний кошт, така необхідність виникла в зв'язку з невизнанням відповідачем своєї вини з метою ухилитись від відповідальності та перекласти вину у скоєнні ДТП на ОСОБА_1 Підтвердженням необхідності проведення автотехнічної експертизи є також те, що суд прийняв це дослідження як належний доказ, посилаючись на нього в мотивувальній частині постанови, таким чином, витрати, понесені на проведення експертизи, безпосередньо пов'язані з відновленням порушеного права позивача. Оскільки нормами адміністративного законодавства не передбачені процесуальні витрати, пов'язані із залученням спеціалістів та експертів, вважав допустимим просити суд про стягнення цих витрат з відповідача в позовному провадженні в розмірі 15609 грн.

Крім того, для захисту своїх порушених прав він був вимушений звернутися за професійною правничою допомогою, в зв'язку з чим поніс матеріальні витрати в розмірі 5700 грн. на день подачі позовної заяви.

Вказував, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, йому довелося пережити стресову ситуацію під час самої події, а також під час оформлення матеріалів на місці ДТП, значно посилювало стрес те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно нього самого, хоча порушення правил дорожнього руху мало місце з боку відповідача, що він заперечував. Втрата особистого транспорту викликала систематичний тривожний стан в зв'язку з пандемією COVID 19, ризик зараження яким внаслідок відсутності автомобіля значно збільшується, оскільки він вимушений користуватися громадським транспортом, частіше відвідувати магазини, наражаючи себе на небезпеку зараження, до того ж являючись людиною похилого віку та підпадаючи під групу ризику. Ця обставина викликає у нього страх за здоров'я своє та членів свої сім'ї, як наслідок, тривалі переживання та тривожні стани негативно впливають на здоров'я та на життя загалом. Відсутність автомобіля також призвела до значного погіршення якості його життя та потягло тривалу зміну усталеного способу. Майже все життя він був власником автомобіля і його побут був пристосований під наявність автомобіля, тому залишившись без засобу пересування, перевезення членів сім'ї та побутових вантажів, він систематично знаходиться у стресовому стані. Також недоступним для нього та членів сім'ї став повноцінний відпочинок, який зазвичай був пов'язаний з виїздом на природу. Неможливість відновити автомобіль через відмову відшкодування збитків, завданих відповідачем, та нестачу на це його пенсійного забезпечення, він постійно відчуває пригніченість та безвихідність, що утримує його у важкому моральному стані вже тривалий час.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 48510,45 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., в іншій частині позову відмовлено, стягнуто судовий збір в розмірі 1038,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5700 грн.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на автотехнічне дослідження в розмірі 15609 грн. та в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на зміст ст. 22 ЦК України, постанову Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 522/15636/16-ц, наголошував, що в матеріалах справи на підтвердження сплати ним 15609 грн. за автотехнічне дослідження були надані копії рахунку-фактури № СФ-1406191 від 14 червня 2019 року з зазначенням про виконання робіт - проведення автотехнічної експертизи за ціною 15609 грн., копія виконаного експертного автотехнічного дослідження у вигляді висновку № 9319 від 19 червня 2019 року, що очевидно свідчить про реальну сплату за виконання послуги, також факт оплати за автотехнічне дослідження окремо підтверджується витягом з реєстру прийняття платежів ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз". Відтак, вважав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про неналежність наданих до матеріалів справи доказів сплати за автотехнічне дослідження як витрат, понесених позивачем для відновлення порушеного права.

Вказував на несправедливість та необґрунтованість висновку суду про завищену суму моральної шкоди в розмірі 15000 грн., оскільки, на його думку, заявлена ним сума розумною та невеликою як для повного перебудування устрою життя людини похилого віку, яка все життя мала власний автомобіль та зіткнулась з відсутністю особистого транспорту. З огляду на похилий вік він вже не має можливості заробити достатньо коштів для відновлення свого автомобіля чи на купівлю нового. Протягом тривалого часу і дотепер він повністю позбавлений можливості виїхати за межі міста, вимушений витрачати додаткові кошти пенсійного забезпечення на доставку додому необхідних побутових речей та товарів. Такі обставини значно погіршили якість його життя, в зв'язку з чим він систематично переживає роздратування та стрес. Крім того, під час пандемії COVID-19, залишившись без особистого транспорту, тривалий час він вимушений наражати себе на небезпеку під час користування громадським транспортом, що викликає постійне хвилювання, тривалий тривожний стан та негативно впливає на здоров'я. Всі вказані незручності систематично викликають у нього тривожні стани. Крім того, він пережив значний стрес як під час самої дорожньо-транспортної пригоди, так і під час судових розглядів адміністративних справ, намагаючись довести свою невинуватість. Вважав несправедливим, що такий тривалий стрес, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації судом оцінені всього у 5000 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок пошкодження його майна і неможливості користуватися індивідуальним транспортним засобом для власних потреб, а також стресу, пережитого позивачем під час дорожньо-транспортної пригоди та під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 5000 грн. із заявлених у позові 15000 грн.

Крім того, судом відмовлено в стягненні понесених позивачем витрат на автотехнічне дослідження в розмірі 15609 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року в справі № 761/34191/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Встановлено, що 04 червня 2019 року о 17:40 ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Skoda д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись на перехресті вул. Табірної та провулку Артилерійського в м. Києві, при зміні напрямку руху, а саме об'їзді перешкоди у вигляді транспортного засобу, який зупинився попереду, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Subaru Impreza д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР. Вина ОСОБА_2 встановлена судом на підставі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди та висновку експертного автотехнічного дослідження (а. с. 15 - 17).

На а. с. 33 - 36 знаходиться копія висновку 9319 експертного автотехнічного дослідження по справі про адміністративне правопорушення 761/23508/19 відносно ОСОБА_1, складеного судовим експертом ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", яким встановлено, що при даних обставинах дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 11.3, 14.6 ПДР, в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_1 невідповідність вимогам ПДР не вбачається, з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП знаходяться дії водія ОСОБА_2

На а. с. 32 знаходиться копія рахунку-фактури на оплату експертних послуг від 14 червня 2019 року, а саме автотехнічної експертизи, на суму 15609 грн., а також акту надання послуг від 19 червня 2019 року, укладеного замовником ОСОБА_1 та представником виконавця ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", згідно якого виконавцем проведено автотехнічну експертизу вартістю 15609 грн., розрахунковий документ - рахунок на оплату покупцю 1406191 від 14 червня 2019 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року в справі № 761/23508/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 12 - 14).

На а. с. 18 знаходиться копія листа МТСБУ № 3.1-02 на ім'я ОСОБА_1, яким повідомлено про прийняте рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 37798,44 грн.

На а. с. 19 - 31 наявна копія звіту № 2690 про оцінку автомобіля Subaru Impreza д.н.з НОМЕР_2, складеного ФОП ОСОБА_3 на підставі договору з МТСБУ, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, складає 41232,81 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, складає 41232,81 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1, між його діями та наслідками, що настали, наявний безпосередній причинний зв'язок, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року, суд дійшов висновку, що сума відшкодування має бути стягнута з відповідача в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, розмір якої підтверджується звітом експерта № 2690 від 12 червня 2020 року, також судом враховується сума виплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 37798,44 грн., відтак на користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та реальними витратами в розмірі 48510,43 грн. (86308,87 грн. - 37798,44 грн.). Крім того, суд визнав встановленим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу відповідачем була заподіяна моральна шкода, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_1

В зазначеній частині судове рішення ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно змісту та доводів апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, присудженої судом, та в частині висновків про відмову у стягненні витрат на проведення автотехнічної експертизи.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок пошкодження його майна і неможливості користуватися індивідуальним транспортним засобом для власних потреб, а також стресу, пережитого позивачем під час дорожньо-транспортної пригоди та під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 5000 грн. із заявлених у позові 15000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, з огляду на те, що метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав.

Апеляційний суд також враховує, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) висловлено правовий висновок, згідно якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі жодним чином не спростовується визначений судом першої інстанції розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди і обґрунтованих доводів щодо заниження, на думку позивача, розміру моральної шкоди не наведено.

Так, позивач наголошував, що заявлені ним 15000 грн. моральної шкоди є розумною та невеликою сумою для повного перебудування устрою життя людини похилого віку, яка все життя мала власний автомобіль та зіткнулась з відсутністю особистого транспорту, а враховуючи розмір пенсії, він не має можливості заробити достатньо грошей на відновлення свого автомобіля чи на придбання нового.

Разом із тим, такі доводи є неспроможними, не підтверджуються будь-якими доказами майнового стану позивача, ґрунтуються на припущеннях та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, в зазначеній частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Також апеляційний суд погоджується з правильними в цілому висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на автотехнічне дослідження в розмірі 15609 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підтвердження факту понесення витрат ОСОБА_1 надано до суду копію рахунку-фактури № СФ-1406191 від 14 червня 2019 року з зазначенням суми до сплати в розмірі 15609 грн., копію акту надання послуг № 120 від 19 червня 2019 року із зазначенням про виконання робіт - проведення автотехнічної експертизи вартістю 15609 грн., копію виконаного автотехнічного дослідження у вигляді висновку № 9319 від 19 червня 2019 року.

Разом із тим, з даних доказів вбачається, що дані витрати понесені ОСОБА_1 в справі про адміністративне правопорушення в зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18 зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються включно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Таким чином, оскільки зазначені позивачем витрати на проведення автотехнічної експертизи в справі про адміністративне правопорушення № 761/23508/19 не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст. 22, 1166, 1173 - 1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов'язані з розглядом в суді справи про адміністративне правопорушення, випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення 15609 грн. за проведення автотехнічної експертизи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 522/15636/16 щодо відшкодування збитків як однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною, і що витрати, які позивач поніс на проведення експертизи, безпосередньо пов'язані з відновленням його порушеного права.

Не є самі по собі підставами для стягнення процесуальних витрат, понесених позивачем у іншій справі, доводи апеляційної скарги, що нормами адміністративного законодавства не передбачені процесуальні витрати, пов'язані з залученням спеціалістів та експертів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо несправедливості та необґрунтованості рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.