Справа № 462/2747/22 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2912/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона працювала начальником планово-економічного бюро монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 26.07.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 187 к від 26.07.2021р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2022р. у справі № 462/5859/21 стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2021 року по 21 січня 2022 року. Цим же рішенням встановлено, що її середньоденний заробіток становить 461,05 грн. Остаточний розрахунок з нею відповідач здійснив 01.06.2022 року. Вважає, що її середній заробіток з 21.01.2022р. по 01.06.2022р. становить 40111,35 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, виходячи з наступного розрахунку: 461,05 грн. (середньоденна заробітна плата) X 87 кількість робочих днів за період з 21.01.2022р. по 01.06.2022р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 40111,35 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, та стягнути сплачений судовий збір.

На підставу своїх вимог позивач надала копію трудової книжки, копію рішення суду від 21 січня 2022 року по справі №462/5859/21 за її позовом до відповідача про стягнення заборгованості, виписку з банківського рахунку від 13.06.2022 року за період з 01.05.2022 - 03.06.2022 року про здійснення оплати за рішенням суду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2022 року у позові ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку 09 листопада 2022 року оскаржила позивачка ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтоованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають конституції. Звертає увагу, що відповідач не вчиняв жодних дій з метою виплати їй заборгованості по заробітній платі. Також звертає увагу, на недоведеність з сторони відповідача поважних підстав для невчасно виконання рішення у справі №462/5859/21. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 07 жовтня 2022 року та ухвалити нове про задоволення позову. Також скаржник просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 13 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих причин, що позивачем не доведено, які майнові втрати понесені позивачем через невчасну доплату в умовах воєнного стану.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з копії трудової книжки позивач знаходилась з відповідачем у трудових відносинах, працюючи начальником планово-економічного бюро монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 26.07.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 187 к від 26.07.2021р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2022р. у справі № 462/5859/21 стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2021 року по 21 січня 2022 року, а саме 26412 гривень 06 копійок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 25500 гривень 00 копійок вихідної допомоги, 9634 гривні 43 копійки компенсації за невикористану відпустку, 58553 гривні 35 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку.Цим же рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 461,05 грн.

Відповідно до виписки з карткового банківського рахунку позивачці 1.06.2022 року нараховані остаточні кошти на картку в сумі 78589,52 грн.

Таким чином, за 87 робочих днів, а саме за період з 21.01.2022 року по 01.06.2022 р., затримка виплати заробітної плати з урахуванням середньоденного заробітку становить 40111,35 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови).

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, які майнові втрати понесені нею через невчасну доплату, в той час як рішенням суду по справі №462/5859/21 вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, колегія суддів враховує, що рішення суду постановлено 21 січня 2022 року, набуло законної чинності в умовах воєнного стану, під час спаду економіки країни, та його виконання відбулося добровільно 16 травня 2022 року та примусове 20 травня 2022 року за виконавчим листом №462/5859/21 від 29 березня 2022 року, тобто через 4 місяця після проголошення рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що в Указі Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу, тобто має стратегічне значення, виготовляючи радіоелектронну апаратуру оборонного призначення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем до моменту звернення до суду з даним позовом в умовах воєнного стану, на виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 січня 2022 року, після отримання виконавчого листа від 29 березня 2022 року, було виплачено заборгованість з заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачці в момент її звільнення, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58553,35 грн.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк