Справа № 308/7166/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Чічкало М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року (у складі судді Деметрадзе Т.Р.) за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (надалі КС «Тур`я») звернулася до суду з позовом у липні 2020 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 108 344,61 грн.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 29.05.2008 р. між сторонами був укладений договір кредиту-поруки № 215/1, відповідно до якого відповідачем отримано кредитні кошти в розмірі 50 000 грн., зі сплатою відсотків за користування ним (45 % річних), терміном на 36 м. із 29.05.2008 р. по 28.05.2011 р.

Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору кредиту-поруки (п.п.1.1, 2.2, 2.3).

Станом на 09.07.2020 р. кредитна заборгованість позичальника всього становить 108 344,61 грн. із яких: 48 621,04 грн. тіло кредиту та 59 723,57 грн. відсотки за користування кредитом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Тур`я» заборгованість за договором кредиту-поруки № 215/1 від 29.05.2008 р. у розмірі 108 344,61 грн. і 2102 грн. у відшкодування судового збору в дохід держави.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове та стягнути з позивача на свою користь витрати по сплаті судового збору. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції жодним чином не вмотивував підстави для стягнення саме тієї заборгованості, яка була пред`явлена позивачем;

-суд першої інстанції у порушення існуючої судової практики не взяв до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу КС «Тур`я» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності та необґрунтованості доводів апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Розгляд справи здійснювався за відсутності сторін. Як від позивача, так і від відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Установлено, що 29.05.2008 р. між КС «Тур`я» і ОСОБА_1 , поручителем ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір кредиту-поруки № 215/1, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 36 місяців до 28.05.2011 р.

Умовами договору кредиту-поруки № 215/1 від 29.05.2008 р. передбачено, зокрема, що: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку п.2.3 договору із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п.1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п.2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п.2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п.2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п.3.2).

Згідно з п.1.2. Договору кредиту-поруки, кредит, визначений пунктом 1.1. договору, надається терміном на 36 місяців із 29 травня 2008 р. по 28 травня 2011 р. Зазначені строки можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін, яка може бути оформлена як у вигляді заяви позичальника на ім`я керівника спілки, погодженої з поручителем, так і у формі відповідного додатку договору.

Як убачається із наданих позивачем документів, зазначені в договорі строки не були змінені сторонами.

Відповідно до змісту п.8.1 договору кредиту-поруки № 215/1 від 29.05.2008 р. сторони узгодили встановлення десятирічного строку позовної давності.

Із карточки платежів згідно з договором кредиту-поруки видно, що позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за договором і допустила заборгованість, яка станом на планову дату закриття договору 28.05.2011 р. становить 108 344.61 грн., із яких: тіло кредиту 48 621, 04 грн., відсотки за користування кредитом 59 723.57 грн.

Відповідно до п.4.1 Договору кредиту-поруки позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки за користування ним.

ОСОБА_1 не надавала своєчасно кредитній спілці грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у Картці платежів по гривневому кредиту, копія якої приєднана до матеріалів справи. Таким чином, у порушення умов договору кредиту-поруки, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

При цьому, відповідно до статей 1048 та 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Після закінчення строку кредитування відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування.

У даному випадку, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування.

Так, 29.05.2008 р. сторони уклали договір, в якому погодили термін кредитування - 36 місяців, тобто до 28.05.2011 року, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 50000 грн., які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 45 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування до 28.05.2011 р. відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

У порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором кредиту-поруки № 215/1 не виконано.

Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 45 % річних до 28.05.2011 р.

У наших спірних правовідносинах заборгованість, в тому числі, і по відсотках (відсоткова ставка обчислена у розмірі 45% річних) нарахована позивачем за 36 місяців, тобто до 28.05.2011 р. (закінчення строку кредитування), що підтверджується карточкою платежів згідно з договором кредиту-поруки № 215/1 від 29.05.2008 р. станом на 09.07.2020 р. (а.с.8).

Це відповідає висновкам, які наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа N 14-10цс18), від 04.07.2018 (справа N 14-154цс18), від 31.10.2018 (справа N 202/4494/16-ц) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 298/131/17.

Правильність нарахування заборгованості неповернутої суми кредиту в розмірі 108 344,61 грн. з яких: тіло кредиту 48621,04 грн., відсотки за користування кредитом 59 723,57 грн. жодними доказами не спростовано, а тому заборгованість у вказаному розмірі є доведеною.

Стосовно доводів сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності належить зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони Договору кредиту-поруки № 215/1 погодили про збільшення позовної давності до десяти років (п.8.1 Договору), оскільки договір кредиту-поруки № 215/1 був укладений 29.05.2008 р. на 36 місяців до 28.05.2011 р., то граничний термін звернення до суду із таким позовом є 28.05.2021 р., позов КС «Тур`я» подано 22.07.2020 р., тобто у межах строку збільшеної позовної давності, а тому посилання сторони відповідача на пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Із огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредиту-поруки № 215/1 від 29.05.2008 р. у розмірі 108 344,61 грн., яка нарахована до строку дії кредитування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 18 січня 2023 р.

Судді: