Постанова

Іменем України

09 березня 2023 року

м. Київ

справа № 686/2093/20

провадження № 61-5435св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліна Анатоліївна, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Здибель Марія Олександрівна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року в складі судді Приступи Д. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року в складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , укладений 14 квітня 2017 року між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А., а також витребувати у ОСОБА_3 на його користь вказане нежитлове приміщення.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 квітня 2017 року він уклав зі своїм сином ОСОБА_2 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А., за умовами якого подарував ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 51,5 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 .

Згодом на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Здибель М.О., ОСОБА_2 продав вищевказане нежитлове приміщення ОСОБА_3 .

Він уклав оспорюваний договір дарування від 14 квітня 2017 року під впливом тяжкої для нього обставини, викликаної хворобою, внаслідок чого в силу статей 203, 215, 233 ЦК України цей правочин слід визнати недійсним. Оскільки нежитлове приміщення вибуло з власності позивача поза його волею, то нерухоме майно підлягає витребуванню у ОСОБА_3 як добросовісного набувача.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог. ОСОБА_1 розумів значення та умови оспорюваного правочину і його правові наслідки, а також підтвердив дійсність своїх намірів. У справі відсутні докази укладення ОСОБА_1 договору дарування нежитлового приміщення під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних умовах.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6- 551цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2766цс116 та у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 333/1156/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суди неповно дослідили належним чином зібрані у справі докази на підтвердження його вимог. ОСОБА_2 скористався його безпорадним станом внаслідок хвороби на момент укладення договору дарування та в подальшому відчужив це майно третій особі. Він не читав договір, оскільки має поганий зір, та повідомив нотаріусу, що дарує нежитлове приміщення своєму сину, сподіваючись на його допомогу та догляд.

Матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що він страждає на ряд тяжких захворювань, які виникли до посвідчення оспорюваного договору, внаслідок яких він набув інвалідність. Він потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки на лікування. Внаслідок узгоджених дій сина ОСОБА_2 та колишньої дружини ОСОБА_4 він залишися без майна.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

28 липня 2022 року справа № 686/2093/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

З 2012 року позивач має ряд хронічних захворювань, а 25 січня 2016 року його визнано особою з інвалідністю ІІ групи.

14 квітня 2017 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Хельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А., за умовами якого ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 51, 6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2017 року.

Згідно пунктів 7, 11 договору ОСОБА_1 підтвердив, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, він розуміє значення і умови правочину та його правові наслідки, підтверджує дійсність намірів сторін на створення правових наслідків, які обумовлені цим договором.

06 березня 2018 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Здибель М. О., за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила вищевказане спірне нежитлове приміщення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав передбачених статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Наявність тяжких обставин обумовлюють укладення правочину на вкрай невигідних умовах, натомість, за відсутності тяжких обставин, які б спонукали особу вчинити правочин на таких умовах, посилання заявника на вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, не є підставою для визнання угоди недійсною з підстав передбачених статтею 223 ЦК України.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пунктах 7, 11 договору дарування сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам, не приховує інший правочин, а ОСОБА_1 підтвердив, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 2012 року має ряд хронічних захворювань, 25 січня 2016 року йому встановлено інвалідність II групи, а оспорюваний договір дарування був укладений 14 квітня 2017 року, тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин укладено саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин, викликаних хворобою.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах під впливом тяжких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко