_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/295/22
Провадження № 2/947/1413/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання Бродецька Тетяна Вікторівна,

за участі: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу:

- за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

30.12.2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись поштою до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.01.2022 року провадження по справі відкрито.

23.02.2022 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав в повному обсязі.

20.07.2022 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить:

- Зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення до неї ОСОБА_6 , 2006 року народження, ОСОБА_7 , 2008 року народження, ОСОБА_4 , 1981 року народження, та передачі ключів від житла.

- Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 житлову кімнату, площею 11,9 кв.м., у їх користування та членів сім`ї. Коридор, площею 7,5 кв.м., санвузол, площею 3,6 кв.м., кухню, площею 6,8 кв.м., залишити у спільному користуванні.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 22.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просить задовольнити зустрічний позов.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на те, що вони є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_8 була жінкою позивача ОСОБА_3 та після укладення шлюбу була зареєстрована у вказаній квартирі. Однак після розірвання шлюбу з 2018 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до довідки СК "Дорожнік 63" з 09.05.2018 року відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Той факт, що відповідач зареєстрована в квартирі позивачів, хоча не проживає в ній з 2018 року, створює перешкоди в зв`язку зі сплатою комунальних платежів, а також неможливістю вільно розпоряджатися належною позивачам власністю, в зв`язку з чим ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 змушені звернутись до суду.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 посилається на те, що відносини з позивачем ОСОБА_3 почали псуватись з 2017 року, оскільки під час спільного проживання чоловік вчиняв домашнє насильство, через що відповідач з дітьми почала проживати в меншій кімнаті, а позивач ОСОБА_3 - в більшій. У січні 2018 року відповідач повідомила позивача про розлучення та попросила укласти договір про оплату аліментів на дітей без судового розгляду. 09.05.2018 року відповідач вирішила з`їхати від чоловіка та подати на розлучення. ОСОБА_3 заважав забирати речі відповідача та дітей, а 10.05.2018 року відповідач вже не змогла потрапити до квартири через те, що були змінені замки та їй не було надано додаткових ключів. Таким чином, починаючи з 09.05.2018 року до теперішнього часу відповідач та діти не можуть користуватися житлом для проживання, не зважаючи на те, що діти є співвласниками цієї квартири.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 09.11.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №1703, що вбачається з свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.73/. Батьками вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 25.03.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №481, що вбачається з свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.72/. Батьками вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2013 року Департамент міського господарства Одеської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в рівних частках /а.с.10/.

Згідно з Відомостями №Я4-211278-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 12.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.04.1974 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 24.04.1974 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 21.11.2003 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 02.04.2008 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 07.09.2007 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 28.01.1994 року /а.с.7/.

Згідно з Актом, складеним комісією в складі майстрів дільниці 2 КП ЖКС "Вузівський" Трошиної І.В., Непомящої О.В., засвідченим начальником дільниці Стец В.П., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за даною адресою не проживає з 2018 року, про що свідчить господар квартири ОСОБА_2 , а також сусіди: ОСОБА_9 (кв. 33) та ОСОБА_10 (кв. 35) /а.с.8/.

З Довідки Садівничого кооперативу "Дорожник-63", вих. №16 від 12.05.2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом зі своїми дітьми: ОСОБА_6 , 2006 року народження, та ОСОБА_7 , 2008 року народження, дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.66/.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 64 ЖК УКраїни визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи встановлено, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є спільними дітьми позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 .

При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_4 не є співвласником спірної квартири, однак є членом сім`ї співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в зв`язку з чим має право користування квартирою.

Доводи сторони позивачів щодо неможливості вселення відповідача та дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в квартиру, оскільки квартира двохкімнатна та в ній проживають батьки ОСОБА_3 та теперішня дружина ОСОБА_3 з малолітньою дитиною, суд відхиляє, так як зазначена обставина стосується порядку користування житловим приміщенням, а не питання щодо наявності права користування житлом взагалі.

Окрім того, позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджував, що діти до спірного житла не приходили, претензій не пред`являли, їх право власності та право користування житлом ним не оспорюється.

Зазначені доводи ОСОБА_3 стороною відповідача ОСОБА_4 належними доказами не були підтверджені та не спростовані.

З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що на теперішній час ОСОБА_4 , а також діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживають. При цьому відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 22.11.2022 року (11:39:29 відповідно до протоколу судового засідання) пояснила, що наміру вселитися в квартиру у неї немає, вона діє лише в інтересах дітей, зокрема, має бажання, щоб син в майбутньому після вступу до технікуму проживав в спірній квартирі, оскільки вона ближче розташована до місця навчання, ніж теперішнє його житло.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відповідач ОСОБА_4 є членом сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є співвласниками спірної квартири. Окрім того, суд зазначає, що припинення проживання за вказаною адресою відповідача з дітьми було зумовлене конфліктними стосунками відповідача ОСОБА_11 з ОСОБА_3 , в зв`язку з чим суд відхиляє доводи сторони позивачів щодо непроживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення суд зазначає, що приймаючи до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4 про відсутність дійсного наміру вселитись та проживати в спірній квартирі, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження створення позивачами перешкод та здійснення відповідачем спроб вселитися до житла, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю.

Зустрічні позовні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою є похідними від вимог про усунення перешкод та вселення, в зв`язку з чим також задоволенню не підлягають.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

В ході судового розгляду справи суду заявлялось клопотання про допит двох свідків, як зі сторони позивачів, так і зі сторони відповідача. В судовому засіданні 02.02.2023 року сторони відмовились від допиту свідків на підтвердження їх правових позицій.

Таким чином, належних доказів як на підтвердження первісного позову, так і зустрічного позову по даній справі суду надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню в зв`язку з безпідставністю, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 також не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 29, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2023 року.

Суддя Васильків О.В.