Справа № 211/3474/22
Провадження № 2/211/632/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить суд визначити місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 48109,40 гривень, посилаючись на наявність заборгованості відповідача з виплати аліментів. В обґрунтування вимог зазначено, що вона з 22.08.2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06.12.2012 року. В період шлюбу у них народилась донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач чинить перешкоди у реалізації прав дитини на вільний вибір місця проживання, свободу пересування та належний відпочинок, у зв`язку з чим вона бажає закріпити юридично рішенням суду факт проживання дитини разом з нею, з метою запобігання подальших маніпуляцій зі сторони відповідача.

Крім того, рішенням суду з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки. Однак відповідач належним чином судове рішення не виконував, внаслідок чого за період з 01.07.2015 по 01.09.2022 виникла заборгованість в сумі 49831,19 грн. Просить стягнути пеню у розмірі 100% заборгованості суми боргу.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заву. Згідно відзиву проти позовних вимог заперечує частково. Зазначив, що він не чинив перешкоди у реалізації прав дитини на вільний вибір місця проживання, свободу пересування та належний відпочинок та не заперечує про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Він не ухиляється від сплати аліментів та дарував подарунки на свята. Однак у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом змушений перебувати у відпустці без збереження заробітної плати. Позивачка стверджує, що він ухиляється від сплати аліментів, та донька знаходиться лише на її утриманні, але це не вірно, оскільки він сплачував аліменти за весь час: 2015 сплачено 2004,00 грн., 2016 сплачено 4718,00 грн., 2017 сплачено 8809,01 грн., 2018 сплачено 10900,00 грн., 2019 сплачено 10000,00 грн., 2020 сплачено 16781,50 грн., 2021 сплачено 28578,00 грн., 2022 сплачено 10559,32 грн. Він дуже любить свою доньку, поважає її право на розвиток та від допомоги на її утримання не відмовляється. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів.

07.12.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Де зазначено, що доводи відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати у період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 рік є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 197 СК України, платник аліментів може бути звільнений від заборгованості лише у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В той же час, перебування у відпустці без збереження заробітної плати не є істотною обставиною, яка звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти та дитина потребує забезпечення незалежно від наявності чи відсутності роботи у відповідача. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, основна сума заборгованості виникла у період з 2017 року по 2021 рік, що не охоплюється періодом перебування відповідача у відпустці без збереження заробітної плати.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Як встановлено судом, сторони з 22.08.2008 року по 06.12.2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 17).

В період шлюбу у них народилась донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 15), яка проживає разо з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 16).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає разом з матір`ю. У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені ( неустойки ) за прострочення сплати аліментів, то суд зазначає наступне.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2012 року, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку ( доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття, починаючи з 02.11.2012 року ( а.с. 18).

Згідно наданої позивачем до матеріалів позову копії розрахунку заборгованості згідно частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виданої державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) борг Сокол Олександра Олександровича за виконавчим листом № 411/9113/2012 від 03.12.2012 за період з 01.07.2019 по 01.09.2020 станом на 01.09.2022 рік складає 49831,19 грн. (а.с. 21-22 ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Верховний Суд в постанові від 18 листопада 2020 року по справі № № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18) звернув увагу на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо та обмежується лише кількістю днів у цьому місяці, без урахування кількості днів до моменту фактичної виплати аліментів. Крім того, сума заборгованості зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивач набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом. Обчислюючи розмір неустойки, Верховний Суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку існував на час звернення позивача до суду.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18).

Відповідно до частини першої статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Так, позивачем в тексті позову надано розрахунок пені за період з 01.07.2015 по 28.09.2019 на суму 48109,40 грн, з яким суд погоджується, контррозрахунку чи доказів своєчасної сплати аліментів, відповідачем саме за цей період суду не надано.

Відповідач ОСОБА_2 працює адміністратором залу ФОП ОСОБА_5 , починаючи з 01.03.2022 року по 31.12.2022 рік перебував у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з введенням на всій території України карантину, відповідно до вимог постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території країни гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 №211, зі змінами, внесеними постановою КМУ від 16 березня 2020 року, внаслідок чого відповідач не отримував заробітної плати ( а.с. 39-42).

Зазначене на переконання суду є поважною причиною невиплати в повному обсязі аліментів за вказаний період, відтак суд встановлює відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам за час перебування у відпустці без збереження заробітної плати в зв`язку з карантином. Однак, розрахунок пені заявлений позивачем, не охоплюється періодом перебування відповідача у відпустці без збереження заробітної плати.

В той же час, підстав для звільнення від відповідальності за прострочення сплати аліментів з липня 2015 року по 01.09.2020 рік в ході судового розгляду не встановлено, за цей період розмір пені, обрахований за вищенаведеною формулою, складає 48109,40 грн.

Контрозрахунку за цей період, відповідачем не надано.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року по справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зазначив, що при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість з а аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи викладене, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в сумі 48109,40 грн. (100% суми боргу).

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати алміенитів на утримання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) пеню за суму несплачених аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2012 року у справі № 411/9113/2012 в сумі 48109 (сорок вісім тисяч сто дев`ять ) гривень 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат