Справа № 347/2458/21
Провадження № 22-ц/4808/273/23
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.В.

за участю представника апелянта адвоката Струць Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Струць Тетяни Ігорівни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Крилюк М.І. у м. Косові, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач склав на ім`я начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, заяву, в якій виклав інформацію, яку він вважає такою, що ганьбить його гідність, честь і ділову репутацію. Так, відповідач у своїй заяві зазначив, що він нібито неналежно виконує свої професійні обов`язки як доцент кафедри вказаного університету. Однак, ця інформація є недостовірною, оскільки як кандидат військових наук, доктор філософії, доцент, професіонал оперативно-стратегічного рівня, магістр Державного військового управління він відповідає вимогам керівних документів щодо освітньої діяльності у вищих навчальних закладах Міністерства оборони України. Нарахування та виплата йому заробітної плати проводиться на законних підставах, а табелювання і присутність на роботі в університеті відповідає керівним документам з освітньої діяльності університету. Вказував, що оскільки відповідач поширив недостовірну інформацію про нього шляхом складання заяви, вона стала доступною для ознайомлення великому колу осіб.

Із урахуванням викладеного, позивач просив визнати недостовірною і такою, що ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_1 у заяві до начальника університету; зобов`язати ОСОБА_1 протягом тижня з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом звернення до начальника університету із заявою такого змісту: «Я прошу вибачення у науково-педагогічних працівників університету і спростовую недостовірну інформацію, поширену у заяві щодо ОСОБА_2 »; покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недостовірною і такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ОСОБА_1 у поданій ним заяві б/н від 04.02.2021, адресованій Начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генерал-лейтенанту Сиротенку А.М.

Зобов`язано ОСОБА_1 подати письмове спростування викладеної ним у заяві від 04.02.2021 інформації щодо ОСОБА_2 у такий же спосіб, у який вона була поширена, протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 908 грн.

На рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Струць Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, представник апелянта вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 звертаючись із заявою до начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського реалізував своє законне право на звернення. При цьому, ним у заяві не було вказано на конкретні факти порушення позивачем його трудових обов`язків, а лише поставлено деякі питання для розвіювання сумнівів. Крім того, представник апелянта зазначає, що оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту, тим більше, якщо вони викладені у формі звернення громадян. Також представник апелянта вважає, що звернення ОСОБА_1 із заявою до начальника університету не призвело до поширення інформації до широкого кола осіб, оскільки таку було адресовано виключно начальнику університету, на якого покладено обов`язок не розголошувати інформацію, яка стала йому відома.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить таку залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Зазначає, що представник апелянта, подаючи апеляційну скаргу не врахувала норми Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», відповідно до яких громадяни України мають право на звернення виключно щодо реалізації особистих прав і законних інтересів, а викладення у зверненні завідомо неправдивих відомостей тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Враховуючи, що жодних доказів на підтвердження факту порушення ним трудової дисципліни чи професійної діяльності відповідачем не надано, суд першої інстанції, на думку позивача, дійшов правильного висновку про необхідність спростування недостовірної інформації, що викладена останнім у письмовій заяві у формі фактичних тверджень.

Представник ОСОБА_1 адвокат Струць Т.І. подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, яка не підлягає врахуванню апеляційним судом, оскільки ЦПК України не передбачено подання таких документів на стадії апеляційного перегляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Струць Т.І. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила таку задоволити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через застосунок «Viber» повідомив суду, що не може взяти участь у розгляді справи, оскільки перебуває вдома на реабілітації.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а неявка позивача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість вирішення спору по суті за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 займає посаду доцента кафедри Сухопутних військ Командно-штабного інституту застосування військ (сил) Національного університету оборони України.

04 лютого 2021 року ОСОБА_1 склав заяву на ім`я начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генерал-лейтенанта Сиротенка А.М., в якій зазначив, що у нього виникають питання щодо того, як ОСОБА_2 здійснює свої професійні обов`язки, постійно знаходячись на відстані 600 км від університету, в якому він працює. У зв`язку з цим просив повідомити йому: 1. Чи на законних підставах ОСОБА_2 займає посаду викладача у Національному університеті оборони України імені ОСОБА_3 ; 2. Чи на законних підставах проводиться нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_2 ; 3. За даними табелювання та присутності на роботі у Національному університеті оборони України імені ОСОБА_3 , в які дні ОСОБА_2 рахувався на роботі, а в які був на лікарняному чи у відпустці?

Заява на адресу університету надійшла 09 лютого 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (а.с. 12-13).

Також встановлено, що сторони по справі проживають в одному житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 та між ними склалися неприязні відносини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що інформація поширена відповідачем у адресованій ним начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського заяві носить негативний характер, нічим не підтверджена, а тому її поширення призвело до порушення немайнових прав позивача на повагу до його честі, гідності, ділової репутації, у зв`язку з чим така інформація підлягає спростуванню.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України «Про звернення громадян»).

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя статті 9 Закону України «Про звернення громадян»).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач звернувся із заявою до Національного університету оборони України імені ОСОБА_3 , в якій виразив суб`єктивну думку щодо зазначених в ній обставин та водночас просив надати йому певну інформацію щодо позивача, зокрема щодо законності перебування останнім на посаді у зазначеному університеті, законності нарахування та виплати йому заробітної плати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем у такий спосіб було реалізовано конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Крім того, оскільки позивачем не доведено розповсюдження відповідачем негативної інформації, яка б порушувала право на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача, відсутні законні підстави й для зобов`язання відповідача її спростувати.

Даючи оцінку фактичним обставинам справи та змісту спірних правовідносин, судом першої інстанції наведене не враховано, внаслідок чого, дано неправильну оцінку зверненню відповідача, як поширення негативної інформації, що порушує суб`єктивне право позивача, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував, що практична реалізація особою права на звернення із зазначенням у такому певних суб`єктивних даних не може розглядатися як дії, що порочать чиюсь честь, гідність та ділову репутацію, колегія суддів уважає за необхідне задоволити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Струць Т.І. та скасувати оскаржуване рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Доводи позивача про те, що відповідач не мав права звертатися до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, в якому він працює з метою отримання щодо нього певних відомостей, оскільки право на звернення передбачене виключно для захисту особистих прав та інтересів, колегія суддів відхиляє, так як ОСОБА_1 , будучи громадянином України має право на отримання інформації щодо діяльності в тому числі і Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, який є навчальним закладом державної форми власності та здійснює підготовку військових фахівців з метою задоволення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань, а також на висловлення критики, побажань, міркувань задля перевірки фактів, які на його думку, свідчать про порушення у роботі навчального закладу.

Водночас, університет зобов`язаний був перевірити відомості, викладені відповідачем у його зверненні та у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію» надати відповідь. Зазначені дії є виключно складовими права на звернення та не можуть розцінюватися як такі, що порочать честь, гідність та ділову репутацію особи. Інших обставин, які б вказували на те, що такі дії відповідачем було вчинено з умислом опорочити позивача чи поширити про нього недостовірну інформацію судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Струць Тетяни Ігорівни задоволити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1362 грн (одну тисячу триста шістдесят дві гривні) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта