Справа № 350/124/23
Номер провадження 2-зз/350/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря судового засідання Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Рожнятівський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування обмеження у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просить скасувати обмеження у праві виїзду за межі України, що встановлене ухвалою Рожнятівського районного суду від 25.03.2010 року у справі №2-з-10/2010 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що ухвалою Рожнятівського районного суду від 25.03.2010 у справі №2-з-10/2010 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено та обмежено його, ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до набрання законної сили рішення у справі №2-338 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Про існування зазначеної ухвали суду від 25.03.2010 року йому стало відомо тільки 06.09.2022 року, коли рішенням посадових осіб Державної прикордонної служби міжнародного автомобільного пункту пропуску «Рава Руська-Хребене» йому було відмовлено в перетині державного кордону України.

Витягом ВП-спецпідрозділ від 30.09.2022 року виконавчого провадження ВП №20631243 підтверджено надходження зазначеної вище ухвали Рожнятівського районного суду від 25.03.2010 року в справі №2-з-10 до державного виконавця Рожнятівського районного відділу ДВС 30.07.2010 року, вчинення виконавчих дій 04.08.2010 року та закінчення виконавчого провадження 05.08.2010 року на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Вважає, що на даний час відсутня необхідність дії вказаного обмеження відносно нього, оскільки таке обмеження приймалося судом з метою забезпеченя позову ОСОБА_2 до нього ОСОБА_1 , про стягнення боргу на строк до набрання законної сили рішення у справі, яке набрало законної сили 09.07.2012 року.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Ошуст С.Є. у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи без участі сторони заявника, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити.

Представник Рожнятівського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву слухати справу без її участі, щодо вирішення заяви поклалася на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові заяви, перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що у провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №2-338/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010 у справі №2-з-10/2010 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено та обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до набрання законної сили рішення по справі №2-338/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики (а.с. 18).

Таким чином, під час розгляду даної справи судом були вжиті заходи забезпечення позову.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області по справі №2-338/10 від 05.08.2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 90608 грн. 13 коп. в рахунок виконання зобов`язання за договором позики, 1047 грн. 15 коп. судових витрат по справі, 1000 грн. витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2011 року заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області по справі №2-338/10 від 05.08.2010 року скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с. 25).

У подальшому рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 196640 грн. в рахунок виконання зобов`язання за договором позики, 1047 грн. 15 коп. судових витрат по справі, 1000 грн. витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги (а.с. 7).

Як вбачається з копії рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку прийнятого начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Рава Руська» капітаном ОСОБА_3 06.09.2022 року, ОСОБА_1 було відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю підстав згідно Закону України «Про прикордонний контроль» ст.14 ч.1, а саме даній особі тимчасово обмежено у праві виїзду з України відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010 року (а.с. 5).

З Витягу ВП-спецпідрозділ від 26.01.2023 року вбачається, що на виконанні у Рожнятівському РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження №23529916 по виконанню виконавчого листа №2-338 від 05.08.2010 року виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 90608 грн. 13 коп. в рахунок виконання зобов`язання за договором позики, 1047 грн. 15 коп. судових витрат по справі, 1000 грн. витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги. 31.12.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.09.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) (а.с.23).

З Витягів ВП-спецпідрозділ від 26.01.2023 року вбачається, що на виконанні у Рожнятівському РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебували виконавчі провадження №33806594, №36913421 по виконанню виконавчого листа №2/913/104/12 від 06.08.2012, виданих Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 198687 грн. 15 коп. в рахунок виконання зобов`язань. 10.08.2012 та повторно 07.03.2013 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження. 19.12.2012 та повторно 31.10.2013 державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) (а.с. 21-22).

Судом перевірено зазначену інформацію та на підставі повно і об`єктивно з`ясованих обставин справи суд вважає, що права заявника ОСОБА_1 у даному випадку підлягають захисту з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Крім статті 33 Конституції законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України (у чинній редакції) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2 ст.441 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3 ст. 441 ЦПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Пунктом 5 ч.1 ст.6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України (у чинній редакції) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначений у ст.152 (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду), та встановлення заборони виїзду за межі України як вид забезпечення позову у ч.1 ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду) не передбачено.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (ч.2 ст.152 ЦПК України), оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Варто зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Водночас, із долучених до заяви матеріалів видно, що вказані вище заходи вжиті судом до особи саме в порядку забезпечення позову, тоді як нормою ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду) не передбачалось такого заходу забезпечення як обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Крім того, на теперішній час не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки не надано будь-яких даних, які б свідчили про ухилення боржника від сплати боргу. Отже, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Більше того забезпечення позову у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 було застосовано до набрання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики законної сили. Рішення по вказаній справі набрало законної сили 09.07.2012 року.

Вказане свідчить про те, що підстави для продовження існування відносно заявника ОСОБА_1 таких заходів забезпечення як обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, і на даний час такі заходи обмежують законні права заявника.

З огляду на викладене, враховуючи, що редакція Цивільного процесуального кодексу України, яка діяла на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України не передбачала такого виду забезпечення позову, то застосування зазначеного способу забезпечення позову під час розгляду цивільної справи про стягнення боргу за договором позики є помилковим, і на даний час ці заходи обмежують конституційні права ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову у справі №2-з-10/10 підлягають скасуванню.

Відповідно до п.4 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2018 № 256/5/65, інформацію про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду з України уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі отриманої засвідченої судом копії судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, що набрало законної сили та має відповідну відмітку про дату набрання законної сили.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що клопотання про скасування тимчасового обмеження фізичної особиу праві виїзду за межі України є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158, 247, 260-261, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які було вжито ухвалою Рожнятівького районного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010 року у спрві №2-з-10/2010 у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України, а також учасниками справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.02.2023.

Суддя А.М. Бейко