Справа № 348/2177/21
Провадження № 22-ц/4808/183/23
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2022 року під головуванням судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_4 підписав заяву б/н від 03.09.2018 і отримав банківські послуги в АТ КБ «ПриватБанк». Згідно заяви йому було відкрито картковий рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Також позичальнику надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 1 000 грн. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, становить договір про надання банківських послуг (далі Договір). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою позичальника підтверджується, що він був поінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути втрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: погашати кредит та проценти внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу (розміру боргових зобов`язань). Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Позичальник ОСОБА_4 25.10.2019 помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачем 26.08.2020 направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори. На претензію надано відповідь-інформацію про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Позивач зазначив, що відповідачі прийняли спадщину до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовився від спадщини у встановлені ЦК строки. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. До спадкоємців позичальника 05.05.2021 було направлено лист-претензію, в якій позивач пред`явив свої вимоги, але будь-яких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника загальна сума заборгованості за кредитом становила 5 331,79 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Під час розгляду справи стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 також ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2022 року провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито в частині позовних вимог, пред`явлених позивачем до ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник АТ КБ «Приватбанк» на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним необґрунтованим.

Апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять доказів які б спростували факт постійного проживання відповідачів разом з спадкодавцем, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів прийняття відповідачами спадщини є передчасними та ґрунтується на припущеннях.

Зсилаючись на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, апелянт вважає, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі.

Доказом цього є копії паспортів позичальника та відповідачів, де адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 , а також довідка Молодківського старостинського округу Надвірнянської міської ради від 14.06.2020, надана на виконання ухвали про витребування доказів, де вказано, що на день смерті ОСОБА_4 за адресою його зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 було також зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів які б спростували факт постійного проживання відповідача разом з спадкодавцем, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність доказів прийняття відповідачем спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України є передчасними та ґрунтується на припущеннях.

Відповідачі до суду першої інстанції не з`являлися, заперечень чи відзиву на позов не надавали, а також не надали доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, отже на них лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Відповідачі не надали належних доказів, що спадкове майно відсутнє, або розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а саме витягів щодо рухомого та нерухомого майна чи інших документів, що посвідчують право власності на майно, якими можна було підтвердити факт відсутності майна за померлим позичальником, не подали до нотаріальної контори заяв про відмову від спадщини.

Таким чином, на відповідачів покладений обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 03.09.2018 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до якого ОСОБА_4 було відкрито картковий кредитний рахунок (а.с. 18-63).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 28.10.2019 виконкомом Молодківської сільської ради Надвірнянської району Івано-Франківської області, актовий запис № 19, ОСОБА_4 25.10.2019 помер (а.с. 76).

За розрахунком банку станом на день смерті ОСОБА_4 - на 25.10.2019, утворилася заборгованість у розмірі 5 331,79 грн (а.с. 13-15).

АТ КБ «ПриватБанк» 28.07.2020 направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори щодо включення кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність боргу перед банком у розмірі 5 331,79 грн (а.с. 78, 131).

За претензією кредитора АТ КБ «Приватбанк» щодо майна померлого ОСОБА_4 14.09.2020 була заведена спадкова справа № 112/2020. Відповідно до копії спадкової справи, будь-які спадкоємці померлого ОСОБА_4 до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися (а.с. 79).

У відповіді Надвірнянської районної державної нотаріальної контори вказано, що при зверненні спадкоємців до державної нотаріальної контори спадкоємцям будуть доведені вимоги АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 132).

З довідки Молодківського старостинського округу Надвірнянської міської ради від 14.06.2020, виданої на виконання ухвали про витребування доказів, убачається, що на день смерті ОСОБА_4 22.06.1966 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ) також зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 67-75).

АТ КБ «ПриватБанк» 26.04.2021 направив відповідачам як спадкоємцям за законом після смерті ОСОБА_4 листи-претензії про обов`язок сплати ними заборгованості перед банком в розмірі 5 331,79 грн (а.с. 80).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ч. 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За правилами ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням ст.1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями ст.1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

У відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язане довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 699/629/16-ц та від 21 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/6489/16-ц

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність належних, достатніх та достовірних даних про те, що відповідачі є спадкоємцями майна позичальника за законом чи за заповітом та відповідно прийняли спадщину.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачі прийняли спадщину у передбачений ст. 1270 ЦК України строк, тому на них неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця ОСОБА_4 . Доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспорті громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію її місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник. Позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення статі 1282 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_4 було в наявності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що після смерті позичальника до відповідачів, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань, перейшло право на матеріальні блага в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

В постанові від 13 березня 2019 року по справі № 360/1568/16-ц Верховний Суд зазначив, що враховуючи недоведеність позивачем наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті спадкодавця, колегія судів погоджується із висновками судів про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Крім того, заявляючи вимогу про стягнення з відповідачів всієї кредитної заборгованості, позивач не вказує, яка сума підлягає стягненню з кожного з них пропорційно до їх частки у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємець зобов`язаний задовольнити особисто саме в тому розмірі, який відповідає його частці у спадщині і такий обов`язок не є солідарним.

Колегія апеляційного суду вважає, що реєстрація відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом із померлим та є особами, які відповідно до вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину. Оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів які б спростували факт постійного проживання відповідачів разом з спадкодавцем, а такий підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів.

Матеріали справи не містять даних про підтвердження позивачем факту ухилення відповідачів від прийняття спадщини чи отримання свідоцтва.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивачем не доведено факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , у межах вартості якого спадкоємці несуть відповідальність перед кредитором.

Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що відповідачі прийняли спадщину у встановленому порядку та отримали свідоцтво про право на спадщину.

Посилання апелянта на те, що відповідачі зобов`язані повернути борги спадкодавця в повному обсязі, оскільки вони не надали доказів, що спадкове майно відсутнє, або розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, суперечить принципам цивільного судочинства та позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 360/1568/16-ц.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 січня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин