Справа № 186/736/22
Провадження номер № 2/0186/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду з позовом до міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що з 26 березня 2012 року вона працює директором комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.

14 березня 2022 року, перебуваючи у щорічній відпустці до 19.03.2022 року включно, вона звернулася до керівництва про надання днів невикористаної відпустки за попередні періоди, у зв`язку з тим що вона вимушена була покинути країну з неповнолітньою дитиною, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Заяву від 14.03.2022 року та всі подальші заяви було надіслано на електронну адресу закладу та підписано за допомогою ЕЦП - така процедура обміну документами передбачена ст.29 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Додатково вона повідомила відповідача за допомогою додатку «Viber» про намір отримати невикористану відпустку.

21 березня 2022 року вона отримала повідомлення від юриста виконкому Олександри Шатохіної , в якому остання надіслала їй виправлену заяву про надання днів невикористаної відпустки для того щоб, вона її переписала, але згодом, через пару годин, Олександра Шатохіна додала повідомлення що їй відмовлено у задоволенні заяви та запропонувала або звільнитися або буде ставитись їй простій. Вона відповіла що звільнятися не має наміру, тому Шатохіна повідомила що тоді ставлять простій.

Відповідно до наказу міського відділу освіти №33 від 25 лютого 2022 року, передбачено простій у роботі КДНЗ «Попелюшка» та можливість працювати дистанційно.

07 липня 2022 року вона звернулася до керівництва з заявою про надання чергової відпустки за 2022 рік згідно з графіком відпусток. 21 липня 2022 року на її електронну адресу було направлено роз`яснення відділу освіти щодо її заяви про надання чергової відпустки. Наявність відповіді №556 від 18 липня 2022 року свідчить про те що відповідачем було отримано її заяву від 07 липня 2022 року.

25 липня 2022 року вона повторно направила заяву про надання чергової відпустки, з врахуванням вищезазначених роз`яснень, але у відповідь отримала оскаржуваний наказ №40-к/тр від 25 липня 2022 року «Про припинення трудових відносин».

29 липня 2022 року їй були надані роз`яснення, що її звільнено згідно п. 8-3 ст.36 КЗпП України, так як згідно з табелями робочого часу вона була відсутня по нез`ясованим обставинам на роботі в КДНЗ «Попелюшка» з 21 березня 2022 року та протягом дії трудових відносин від неї до цього часу не надходило жодної письмової заяви на будь який вид відпустки, тому було підготовлено міським відділом освіти наказ № 40 від 25.07.2022 «Про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 ».

Таке твердження відповідача не відповідає дійсним обставинам. Нею було своєчасно, та передбаченими законом засобами зв`язку, повідомлено керівництво закладу про причини відсутності на робочому місці. Також таке твердження відповідача спростовується тим що 21 липня 2022 року на її електронну адресу відповідачем було направлено відповідь №556 від 18.07.2022 року на її заяву від 07.07.2022 року (до спливу чотирьохмісячного строку начебто її відсутності на робочому місці по нез`ясованим обставинам). Тому вважає критичним твердження відповідача про нез`ясовані обставини її відсутності.

Окремо звертає увагу суду на той факт що 06 квітня 2022 року відповідачем було проведено її атестацію. Для проведення такої процедури у її відсутність, вона заздалегідь надіслала відповідачу згоду від 01.04.2022 року, що зайвий раз доказує її постійну комунікацію з керівництвом закладу.

Отже інформацію про причини її відсутності понад чотири місяці поспіль на робочому місці було своєчасно доведено відповідачу, вона постійно була на зв`язку як із підлеглими так із керівництвом, тому вважає що підстава припинення трудового договору із застосуванням п. 8-3 ст.36 КЗпП України є незаконною.

Незаконно звільнений працівник у судовому порядку може вимагати відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття 2371 КЗпП України).

Враховуючи що вона і так постійно знаходиться у стресовому стані у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на сьогодні вона вимушена відстоювати свої конституційні права перебуваючи за кордоном, доводити та спростовувати у судовому порядку твердження відповідача, які не відповідають дійсним обставинам, а саме про те що начебто по нез`ясованим обставинам вона була відсутня на роботі у КДНЗ «Попелюшка» з 21 березня 2022 року та протягом дії трудових відносин від неї не надходило жодної письмової заяви на будь який вид відпустки.

Вважає що своїми діями відповідач причинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000,00 (десять тисяч) грн.

Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника відділу освіти Ірини Глущенко від 25 липня 2022 року №40-к/тр про припинення з ОСОБА_1 - директором комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року трудових відносин у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль; поновити її на посаді директора комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десяти тисяч) гривень.

Представник відповідача міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Глущенко І. не погодившись з позовними вимогами позивачки ОСОБА_1 , надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ ввелися зміни до Кодексу законів про працю України, так, в п.8-3 ст.36 КЗпП України зазначено, що підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

На підставі указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Оскільки, згідно табелю робочого часу ОСОБА_1 по нез`ясованим обставинам була відсутня на своєму робочому місці у КДНЗ «Попелюшка» з 22.03.2022 року по 22.07.2022 року, що підтверджує факт відсутності понад чотири місяці поспіль.

Наказом міського відділу освіти від 31.03.2022 року №70 було створено постійно діючу комісію з питань дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку працівниками закладів/установ освіти міста та міського відділу освіти в умовах воєнного стану.

Також зазначає, що наявні акти від 29.04.2022 року, 29.05.2022 року, 30.06.2022 року, 22.07.2022 року, які підтверджують факт відсутності на робочому місці директора КДНЗ «Попелюшка» ОСОБА_1. по нез`ясованим обставинам понад чотири місяці.

Оскільки, після закінчення терміну відпустки ОСОБА_1 (19.03.2022 року), у період з 22.03.2022 року по 22.07.2022 року, на адресу міського відділу освіти не надходило жодної заяви на будь-який вид відпустки та повідомлення про місце її знаходження, тому було підготовлено міським відділом освіти наказ від 25.07.2022 року №40 «Про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 ».

Згідно вищевказаного наказу та Закону України «Про відпустки» ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 19.07.2022 року №2136-ІХ у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Зазначає, що домовленість про способи комунікації з позивачкою була відсутня і тому листування велося лише через офіційну електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2. про що і підтверджує все листування з позивачем.

Звертає увагу суду, що позивач вводить в оману суд, щодо постійної комунікації з керівництвом, оскільки питання проведення атестації також було на підставі особистої згоди ОСОБА_1 яка була надіслана на електронну адресу міського відділу освіти від 01.04.2022 року.

Повідомляє, що на момент від`їзду ОСОБА_1 в місті було безпечно (не кожен день вмикалась сирена) тому ніщо не заважало директору передати свої прямі повноваження, а саме: оформити необхідні документи та ЕЦП, передати трудові книжки, печатки, установчі документи, скорегувати план роботи закладу під час воєнного стану для повноцінного функціонування закладу.

На момент її від`їзду у закладі була аварійна ситуація з мережею теплопостачання, що потребувала негайного вирішення та реагування керівника. Відповідальної особи не було (вихователь-методист перебувала на довгостроковому лікарняному). Особа, на яку покладено обов`язки директора згідно заяви ОСОБА_1 (психолог закладу) не мала досвіду роботи керівника та можливості підписувати фінансові документи за допомогою ЕЦП, внаслідок цього виникла загроза заборгованості по заробітній платі працівникам даного закладу (52 штатні особи). Також не було проведено оплату за комунальні послуги та продукти харчування.

З 21.03.2022 року директор КДНЗ «Попелюшка» ОСОБА_1. не виконувала свої посадові обов`язки, основними з яких є: кадрова робота, фінансова діяльність та матеріально-технічна відповідальність, вирішення актуальних питань під час введеного воєнного стану.

Починаючи з червня 2022 року у місті тривала підготовка закладів освіти до осінньо-зимового періоду та організації з підготовки закладу до нового навчального року. Директор повинен організувати роботу, щодо підготовки найпростішого укриття, визначення форми освітнього процесу та зарахування дітей до закладу дошкільної освіти. Тому заклад потребував повноцінного кваліфікованого директора, а не тимчасово виконуючої обов`язки директора. Нажаль відповідачка не усвідомлює всю відповідальність своєї посади, а лише має бажання залишатись керівником на папері.

Велике значення в роботі кожного закладу відіграє директор, оскільки він є зразком відповідальності, авторитетом для колективу, який залишився в цей важкий для держави час без керівника.

З метою повноцінного функціонування закладу дошкільної освіти, організації роботи з батьками та колективом, вирішення проблемних питань, які виникають під час відсутності керівника в діяльності КДНЗ «Попелюшка», було прийнято рішення про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 згідно з п. 8-3 ст.36 КЗпП України.

З приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що позивачкою не доведено жодних підстав та не надано доказів про позбавлення її можливості реалізації права на працю або глибини фізичних та душевних страждань перебуваючи на цей час за кордоном.

Питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Отже ОСОБА_1 своїми діями взагалі ухилялася виконувати свою трудову функцію та була відсутня понад чотири місяці поспіль на своєму робочому місці.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивачкою ОСОБА_1 було надано відповідь на відзив, відповідно до якої, вона не згодна з відзивом відповідача з наступних підстав. Позивач не додає жодного доказу своїх пояснень, міркувань та аргументів, що протирічить приписам п.1 ст.76 ЦПК України, у якій зазначено що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На спростування заперечень відповідача зазначає, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ ввелися зміни до Кодексу законів про працю України, так, в п. 8-3 ст. 36 КЗпП України зазначено, що підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

По перше - стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Оскаржуваний наказ було видано 25 липня 2022 року, отже з моменту прийняття норми закону та видання оскаржуваного наказу не пройшло чотири місяця поспіль, як передбачено у законі.

Твердження відповідача «про відсутність інформації про причини її відсутності на робочому місці» спростовується тим що 21 липня 2022 року на її електрону адресу відповідачем було направлено відповідь №556 від 18 липня 2022 року на її заяву від 07.07.2022 року (до спливу чотирьохмісячного строку начебто її відсутності на робочому місці по нез`ясованим обставинам). Також за допомогою електронного зв`язку, за спірний період, нею було подано заяву про згоду проведення атестації у її відсутність, у відповідь вона отримала атестаційний лист, що підтверджує її комунікацію з керівництвом. До позову додано безліч скринів з перепискою з керівництвом відповідача та виконкому. Тому вважає критичним твердження відповідача про нез`ясовані обставини її відсутності на робочому місці понад чотири місяці поспіль.

Відповідач зазначає у своєму відзиві «що на момент від`їзду ОСОБА_1 в місті було безпечно» але не додає до свого відзиву жодного доказу гарантії безпеки у місті Першотравенську за вказаний період. Вона в першу чергу турбувалася за безпеку своєї неповнолітньої дитини.

Просить суд звернути увагу на той факт, що на момент перетину кордону вона знаходилась у черговій відпустці, а воєнний стан на той час було оголошено на 30 днів, тому необхідності у передачі своїх прямих повноважень, як зазначає відповідач, а саме: оформити необхідні документи та ЕЦП, передати трудові книжки, печатки, установчі документи, скорегувати план роботи закладу під час воєнного стану для повноцінного функціонування закладу, не було необхідності.

Твердження відповідача про те що на момент її від`їзду в закладі була аварійна ситуація з мережею теплопостачання, що потребувала негайного вирішення та реагування керівника не відповідає дійсним обставинам, так як така аварія сталася ще на початку лютого 2022 року та на початку лютого її було усунуто.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та тим що воєнний стан в Україні було подовжено, вона звернулась до керівництва про надання невикористаної відпустки за попередні періоди, так як їй необхідно було додатковий час на оформлення документів на перебування її та дитини у Польщі. Офіційно їй не було відмовлено у наданні відпустки, тільки було запропоновано звільнитися за власним бажанням. Вона довела до юриста виконкому інформацію про те що не має такого бажання, більше питань у відповідача до неї не виникало.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає можливість тимчасового припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасового припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України (призупинення трудового договору). Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Отже, вважає, що саме вказана норма закону повинна була бути застосована відповідачем у ситуації що виникла.

Відповідач зазначає що «Питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Отже ОСОБА_1 своїми діями взагалі ухилялася виконувати свою трудову функцію та була відсутня понад чотири місяці поспіль на своєму робочому місці».

Після отримання відповіді відповідача від 18 липня 2022 року на її заяву від 07 липня 2022 року про надання чергової відпустки, вона повідомила про свій намір повернутися та приступити до роботи, після чого отримала оскаржуваний наказ про звільнення.

Отже з 25 липня 2022 року вона позбавлена можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від неї причин, тому вважає вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законною та обґрунтованою.

Сам факт того, що відповідач надає до суду неправдиву інформацію, про те, що начебто, відповідачу не були відомі причини її відсутності на робочому місці поспіль чотири місяці, яка не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, та неправдиві докази про начебто аварійну ситуацію у закладі після її від`їзду, зайвий раз підтверджує її право на компенсацію також моральної шкоди.

Просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача Глущенко І. було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому остання прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В обґрунтування заперечення представник відповідача зазначила, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ ввелися зміни до Кодексу законів про працю України.

Згідно «Прикінцевих положень» цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини четвертої статті 13 та статті 15 цього Закону, які втрачають чинність з моменту завершення відшкодування працівникам та роботодавцям грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України».

Тобто посилання позивача щодо моменту прийняття норми закону та видання оскаржуваного наказу не пройшло чотири місяці поспіль, не підтверджуються.

Також згідно «Прикінцевих та перехідних положень» у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність.

У свою чергу позивачем до цього часу не було оскаржено до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Твердження про безпечність у місті говорить саме за себе, оскільки місто працює (всі керівники закладів освіти на робочих місцях, навіть ті, які мають дітей), приймає переселенців, допомагає державі наблизити перемогу та забезпечує нормальну життєдіяльність міста.

Посилання позивачки на наказ №33 від 25.02.2022 року помилкові, оскільки відсутній вказаний документ.

Міським відділом освіти було видано наказ від 25.02.2022 року №51 «Про особливий режим роботи міського відділу освіти, установ та закладів освіти міста», але жодного наказу про простій у роботі КДНЗ «Попелюшка» міським відділом освіти не приймалось, тому заклад працював і працює надалі.

Представник відповідача прохала суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодуванні моральної шкоди.

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала частково, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень. Від позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. начальника відділу освіти Ірини Глущенко від 25 липня 2022 року №40-к/тр про припинення з нею ОСОБА_1 - директором комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року трудових відносин у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль та поновлення її на посаді директора комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року, відмовилась та прохала в цій частині закрити провадження по справі.

09 січня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття відмови та закриття провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. начальника відділу освіти Ірини Глущенко від 25 липня 2022 року №40-к/тр про припинення з ОСОБА_1 - директором комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року трудових відносин у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль та поновлення її на посаді директора комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року.

У судове засідання 09 січня 2023 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди підтримала у повному обсязі.

У ході розгляду справи представник відповідача міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Глущенко І. позовні вимоги не визнала та прохала суд відмовити у їх задоволенні.

У судове засідання 09 січня 2023 року представник відповідача міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Глущенко І. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та прохала суд відмовити у їх задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, наказом начальника міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Петрової Н.П. №34-к від 26 березня 2012 року, ОСОБА_1 було переведено з посади вихователя КДНЗ «Попелюшка» на посаду завідувача КДНЗ «Попелюшка» з 26 березня 2012 року (а.с. 99).

25 лютого 2022 року розпорядженням міського голови О.Р. Вінницької №38-р про особливий режим роботи працівників установ та закладів бюджетної сфери і комунальних підприємств міста Першотравенська, у зв`язку з уведення режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» згідно із законом України «Про введення воєнного стану», ст.34 та ст.113 Кодексу України «Про охорону праці», ст.12 Закону України «Про оплату праці», ст.6 Закону України «Про охорону праці», з метою збереження життя та здоров`я працівників установ та закладів бюджетної сфери і комунальних підприємств міста Першотравенська, захисту їх законних прав та інтересів, керуючись Законом України «Про місце самоврядування в Україні», було зобов`язано: 1. Керівників установ та закладів бюджетної сфери і комунальних підприємств Першотравенської міської територіальної громади: 1) у разі наявності підстав та загрози життю працівників підпорядкованих установ та закладів, встановити простій у роботі установи, закладу чи підприємства; 2) про встановлення простою повідомити заступників міського голови згідно із розподілом функціональних повноважень усіма можливими засобами зв`язку із направленням копії відповідного наказу; 3) визнати, що встановлений простій у роботі працівників відповідної установи, закладу чи підприємства виник не з вини працівників та зумовлений обставинами загрози їх життю і здоров`ю; 4) визначити строком дії простою період з 25 лютого 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників; 2. У період простою: 1) дозволити окремим працівникам за наказом керівників установ та закладів бюджетної сфери і комунальних підприємств міста працювати дистанційно, не перебуваючи за основним місцем роботи, за ненормованим графіком роботи цілодобово до закінчення простою; 2) залучити до роботи працівників, які підпадають під дію простою, у разі крайньої необхідності через неможливість гарантування безпечних умов роботи; 3)зберегти у межах кошторисних призначень заробітну плату для працівників, які підпадають під дію простою, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 106).

Наказом начальника міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Сучкової С. №51 від 25 лютого 2022 року, було введено особливий режим роботи міського відділу освіти, установ та закладів освіти міста, даним наказом зобов`язано керівників установ та закладів бюджетної сфери і комунальних підприємств Першотравенської міської територіальної громади у разі наявності підстав та загрози життю працівників підпорядкованих установ та закладів, встановити простій у роботі установи, закладу чи підприємства, та встановлено строком дії простою період з 25 лютого 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю та здоров`ю працівників (а.с. 73).

25 лютого 2022 року наказом директора Комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» ОСОБА_1.І. №33, було введено особливий режим роботи працівників комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка», даним наказом визначено, що у разі наявності підстав та загрози життю працівників комунального дошкільного закладу «Попелюшка» встановити простій у роботі закладу, строк дії простою визначено з 25 лютого 2022 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю і здоров`ю працівників (а.с. 16).

Відповідно до графіку відпусток керівників закладів на 2022 рік, затвердженого наказом міського відділу освіти №283 від 16.12.2021 року та узгодженого з головою Першотравенського міського комітету Профспілки працівників освіти і науки, ОСОБА_1 визначені місяці надання основної/додаткової щорічної відпустки - квітень, червень-липень. Тривалість основної відпустки сорок два дні (а.с. 4-5).

Згідно копії табелю обліку робочого часу за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, позивач ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 02 березня 2022 року по 19 березня 2022 року включно (а.с. 91).

04 березня 2022 року позивач ОСОБА_1 покинула територію України та заїхала на територію Республіки Польща через пропускний пункт Корчова, що підтверджується штемпелем на 7 сторінці закордонного паспорту серії НОМЕР_1 , світлокопію якого надано позивачкою ОСОБА_1 та яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 18).

14 березня 2022 року позивачкою ОСОБА_1 на електронну адресу відповідача було повідомлено про те, що вона перебуває за кордоном, а саме у Республіці Польщі, та направлено заяву щодо надання їй невикористаних днів основної відпустки за період з 05 вересня 2021 року.

21 березня 2022 року юристом виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Шатохіною Олександрою за допомогою додатку «Viber» ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у наданні їй невикористаної основної відпустки. Також остання повідомила ОСОБА_1 про те, що у табелі обліку робочого часу у неї буде стояти простій, а якщо її це не влаштовує, то вона може звільнитись за власним бажанням, що підтверджується світлокопіями скринів з додатку «Viber» датованих 21 березня 2022 року, які надані позивачкою.

Копіями табелів обліку робочого часу за період з 20 березня 2022 року по 31 липня 2022 року, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 було проставлено «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин (а.с. 87-91).

07 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 вдруге направила на електронну адресу відповідача звернення про надання їй днів основної відпустки, що підтверджується скріном її електронної пошти.

21 липня 2022 року ОСОБА_1 по електронній пошті було отримано відповідь т.в.о. начальника міського відділу освіти Глущенко І. №556 від 18 липня 2022 року, на її звернення про надання відпустки, відповідно до якого, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні щорічної відпустки з тих підстав, що відповідно до графіку відпусток працівників міського відділу освіти, який затверджений наказом міського відділу «Про затвердження графіків відпусток на 2022 рік» від 16.12.2021 року №283, відсутній її особистий підпис, що свідчить про відсутність узгодження між працівником і роботодавцем графіку відпусток.

25 липня 2022 року ОСОБА_1 втретє було направлено на електронну пошту відповідача заяву про надання їй днів основної відпустки, що підтверджується скрином її електронної пошти (а.с. 11).

25 липня 2022 року наказом т.в.о. начальника міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Глущенко І., було припинено трудові відносини з ОСОБА_1 - директором комунального дошкільного навчального закладу «Попелюшка» з 25 липня 2022 року на підставі п.8-3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місця. Даний наказ було направлено відповідачем на електронну пошту позивачки ОСОБА_1 .

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 Кодексу трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін. Строк трудового договору може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Підстави припинення трудового договору зазначені у статті 36 КЗпП України.

Згідно з п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Наступними Указами Президента України від 14.03.2022 року, 18.04.2022 року воєнний стан продовжувався строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року №322/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року №2263-IX, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб, тобто до 25.08.2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до ст.1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу» , «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

19 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 року, частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3 такого змісту: 8-1) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою чи про оголошення її померлою; 8-2) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим; 8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль;

Згідно коментаря Міністерства економіки України до Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 серпня 2022 року, який розміщений на офіційному сайти Міністерства економіки України, щодо припинення дії трудового договору у зв`язку з відсутністю працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці підряд (пункт 83 статті 36 КЗпП).

Дану підставу для припинення трудового договору не слід ототожнювати із звільненням у зв`язку з прогулом (пункт 4 статті 40 КЗпП).

Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Вбачається, що у випадку невиконання одночасно двох вищенаведених умов звільнення відповідно до такої підстави може бути визнано судом незаконним, наприклад, якщо працівник доведе, що протягом 4 місяців поінформував роботодавця про причини своєї відсутності.

Чотири місяці рахуються від дня, коли Закон №2352 набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України).

Отже враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 року набрав чинності 19 липня 2022 року, а трудові відносини відповідачем з ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного закону було розірвано 25 липня 2022 року, тобто до спливу 4 місяців, та те, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляла відповідача про своє перебування на території Республіки Польщі у зв`язку з військовою агресією російської федерації відносно України, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ №40-к/тр від 25 липня 2022 року є незаконним.

Щодо позовних вимог про стягнення з міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону №108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто Конституційний Суд України фактично зробив висновок про те, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, працівник уважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) сформувала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним і поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з дня звільнення працівника по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі.

Указана норма права, окрім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з Порядком №100 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу й в усіх інших випадках (крім оплати відпусток, призначення пенсії, відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я) обчислюється виходячи з виплати за останні два місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, в даному разі незаконному звільненню, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців (якщо ж він протягом останніх місяців не працював - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи). Для працівників з відрядною оплатою праці за відсутності оперативних даних для розрахунку заробітку за останній місяць розрахункового періоду він може змінюватися іншим місяцем, що безпосередньо передує розрахунковому періоду. З розрахункового періоду виключається лише час, протягом якого працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, міським відділом освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області було надано суду довідку №852 від 10.11.2022 року про середній заробіток позивачки ОСОБА_1 , яка не оскаржувалась позивачкою, місяця які беруться для розрахунку середнього заробітку є березень та квітень 2022 року, а кількість робочих днів узятих для розрахунку у цих місяцях становить 1 (один) день у березні 2022 року. Тому, середньоденна заробітна плата позивачки становить 663,30 грн, а вимушеним прогулом є період з 25 липня 2022 року до 26 жовтня 2022 року (день коли було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 ), що становить 68 робочих днів (663,30 грн. х 68 робочих днів = 45104,40 грн.), суд приймає до уваги даний розрахунок, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стигнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого становить 45104,40 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України (в редакції яка діяла 25.07.2022 року) відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 внаслідок її незаконного звільнення (порушення права на працю) завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через позбавлення її роботи і заробітної плати як джерела для існування.

Враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 198,48 грн. (2000,00 грн. х 992,40 грн. : 10000,00 грн.).

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, відповідно до норм ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,5, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263-268 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нижній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 липня 2022 року по 26 жовтня 2022 року в розмірі 45104 (сорок п`ять тисяч сто чотири) гривні 40 копійок, з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства.

Стягнути з міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нижній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нижній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 198 (сто дев`яносто вісім) гривень 48 копійок.

Стягнути з міського відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області () на користь держави судовий збір в розмірі 451 (чотириста п`ятдесят одну) гривню 04 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С.С. Кривошея