Справа № 523/5224/22
Провадження №2/523/822/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33 Б) про стягнення страхового відшкодування, пені та трьох відсотків річних,-

Установив

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.04.2019 о 20:55 год в с. Красносілка Лиманського району Одеської області водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул. Незалежності з боку центру села в напрямку м. Одеси та напроти будинку № 83 по вул. Незалежності скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, ЗЧМТ, СГМ, тупа травма грудної клітини та живота, з якими була доставлена до КУ «ООКЛ», де 18.04.2019 від отриманих травм померла. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АМ8096069 у ПрАТ «СК «Еталон».

18.04.2019 відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000465 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

12 травня 2021 року вона, діючи через свого представника, звернулася до відповідача із заявою про здійснення страхової виплати в межах встановленого ліміту страхового відшкодування - 50 076 грн 00 коп. моральної шкоди (12*4 173 грн).

06 вересня 2021 року відповідач листом за вих.№15061-09-01 повідомив про необхідність долучення документів щодо рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п.36.2 ст.36 Закону.

28 жовтня 2021 року відповідачу надано для долучення до матеріалів страхової справи копію постанови про закриття кримінального провадження №0000465 від 30 березня 2020 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи ОСОБА_3

31 січня 2022 року, відповідач провів виплату страхового відшкодування в межах 57% від заявленого нею розміру, при чому посилався на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає відмову відповідача у виплаті 43% заявленого нею страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, з огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в наслідок умисного порушення потерпілою ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України або в наслідок непереборної сили, що б виключало обов`язок водія ОСОБА_2 відшкодувати спричинену ним шкоду. Вказує і на те, що пішохід, як учасник дорожнього руху не є особою, на яку поширюється норми статті 1187 ЦК України.

Крім того, оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, то він, відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 625 ЦК України, має сплатити на її користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Представником позивача неодноразово збільшувались позовні вимоги, востаннє 18 січня 2023 року, в яких просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 21 538 грн 00 коп. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 8 798 грн 13 коп, три відсотки річних у розмірі 658 грн 53 коп, інфляційні втрати в розмірі 5 192 грн 76 коп, вирішити питання щодо розподілу понесених нею судових витрат у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у сумі 7500 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався.

27 січня 2023 року представником відповідача до суду скеровано письмові пояснення в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Мотивуючи тим, що останнім виплачено страхове відшкодування, однак в розрахунку у заяві про збільшення позовних вимог пеню розраховано з порушенням ст. 286 ЦК України.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, подали письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.04.2019 о 20:55 год в с. Красносілка Лиманського району Одеської області водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул. Незалежності з боку центру села в напрямку м. Одеси та напроти будинку № 83 по вул. Незалежності скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, ЗЧМТ, СГМ, тупа травма грудної клітини та живота, з якими була доставлена до КУ «ООКЛ», де 18.04.2019 від отриманих травм померла. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АМ8096069 у ПрАТ «СК «Еталон».

18 квітня 2029 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000465 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Довіреністю від 05 серпня 2021 року посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. та зареєстрованою в реєстрі за № 530 підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважила Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ «ПОЛІС» в особі директора Шелепінського Ореста Михайловича здійснювати представництво її інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 квітня 2019 року в результаті якої загинула ОСОБА_3 .

31 серпня 2021 року представником ОСОБА_1 директором ТОВ «ЮК» Центр Автовиплат Поліс» ОСОБА_7 на адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було направлено заяву про виплату страхового відшкодування на підставі ст. ст. 27.3, 27.5, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для дочки загиблого, а саме 50 076,00 грн моральної шкоди.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Лиманського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області від 18 квітня 2019 року, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 444.

Також до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22 квітня 1986 року, підтверджується, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_3 .

06 вересня 2021 року відповідач листом за вих.№15061-09-01 повідомив про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання Відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП , вказавши, що відповідно до с. 36. Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу.

На виконання вимоги відповідача, 28 жовтня 2021 року представником позивача надано для долучення до матеріалів страхової справи копію постанови про закриття кримінального провадження №0000465 від 30 березня 2020 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи ОСОБА_3 .

У відповідь на адвокатські запити отримані 26 січня 2021 року, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» повідомлено про прийняте рішення про визнання заявленого випадку страховим та проведено виплату страхового відшкодування у повному обсязі з дотриманням вимог Закону ОСОБА_1 у розмірі 28 538 грн з врахуванням вини потерпілих у скоєнні ДТП.

З твердженням відповідача про необхідність врахування вини пішохода при відшкодуванні шкоди третій особі, якій на підставі Закону належне право отримання страхового відшкодування Суд не погоджується, враховуючи наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Законом страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.

Постанова Верховного Суду України у справі №554/858/19 від 01 липня 2020 року: Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону, в чинній на час настання страхового випадку редакції, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Посилання відповідача суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Вбачається, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання позивачем відповідної заяви.

Проте, в порушення норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, вирішила питання про зменшення суми страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відносинам про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, присвячені, зокрема ст.ст. 3, 27, 41, 68 Конституції України, ст. ст. 11 - 16, 22, 23, 316 - 327, 355, 386, 979 - 999, 1166 - 1168, 1172, 1187, 1188, 1191 - 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Правову природу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, урегульовано законами України «Про дорожній рух» вiд 30 червня 1993 року (зі змінами); «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05 липня 2011 року (після набрання ним чинності скасовано вимоги щодо обов`язкової наявності у водія дорожнього (маршрутного) листа та нотаріально посвідченої довіреності на керування транспортним засобом); «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року; «Про міліцію» вiд 20 грудня 1990 року.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України №1961-IV). Практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілого, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.

Порушення умов, розмірів, порядку страхових виплат, які прямо визначені законом, зокрема, виплата страхової суми в розмірі, що не відповідає закону, свідчить про порушення законодавства, що регулює діяльність з надання фінансових послуг.

При заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону , тобто здійснити відшкодування моральної шкоди.

В матеріалах справи наявна постанова старшого слідчого в ОВС відділу РЗ у СТ слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30 березня 2020 року, кримінальне провадження № 0000465, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілої чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження від 30 березня 2020 року, відсутня.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30 березня 2020 року хоча і зазначено, що пішохід ОСОБА_6 порушила вимоги п.п. 4.7,4.14 а, б «Правил дорожнього руху», однак не визначено обставини, за яких потерпілий вийшов на смугу руху автомобіля, не виключено факт погіршеного стану здоров`я. Саме по собі посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`язку з тим, що загибла перебувала на смузі руху автомобіля, не є підставою для висновку про грубу необережність загиблої у ДТП, а те, що водій ОСОБА_2 не мав можливості уникнути наїзду на пішохода не вказує на наявність непереборної сили.

Зважаючи на те, що обов`язок доведення умислу, непереборної сили покладено на відповідача, який належних та достатніх доказів на підтвердження цьому суду не надав, тому суд вважає недоведеним, що шкода була завдана внаслідок непереборною силою або умислом потерпілого.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Також, відповідно до Постанови Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року, вбачається, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

ОСОБА_1 внаслідок кримінального правопорушення не виплачено повною мірою належне страхове відшкодування, що в цілому суперечить інституту відшкодування шкоди, а також зводиться до порушення прав позивача, адже практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілих, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілий так і не отримала належного страхового відшкодування. Тобто, є порушено право позивача на отримання страхового відшкодування у строки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі N 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній частковій відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За таких обставин, враховуючи те, що в порушення вимог ст. 36 Закону відповідач здійснив страхове відшкодування не у повному обсязі, строк нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід вираховувати починаючи з 31 січня 2022 року.

Відповідно до статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), а не до стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами, проте, згідно пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Як відомо, у даному випадку основна вимога відшкодування шкоди з`явилася внаслідок ДТП, у якій загинула мати позивача.

Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, не може існувати окремо від основного відшкодування шкоди, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок смерті потерпілого.

Значення позовної давності полягає у тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює дисципліну. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Один з елементів "гнучкості" вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. З цього випливає, що позивач був обмежений процесуальними нормами у регулярному збільшенні позовних вимог відповідно до кількості днів прострочення виконання зобов`язання. Отримавши лише частину грошових коштів, позивач дотримавшись принципу розумних строків та не зловживавши процесуальними правами, захистом яких є саме інститут позовної давності, звернулась із позовною заявою про стягнення страхового відшкодування та пені, 3-х відсотків річних, інфляційних втрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц вказано, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункти 23.6., 23.7. постанови).

Враховуючи зазначене вище, за період із 31 січня 2022 року по 06 лютого 2023 року відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 798 гривень 13 копійок, три відсотки річних у розмірі 658 гривень 53 копійки, інфляційні витрати у розмірі 5 192 гривні 76 копійок, а всього 14 649 гривні 42 копійки.

Наданий представником позивача розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не спростовано доводів представника позивача щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних та не подано жодних доказів щодо невірного розрахунку цих показників.

18 січня 2023 року представником позивача, адвокатом Скочииляс І.М. одночасно із клопотанням про долучення документів, направлено на адресу суду заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою повідомлено про те, що позивач залишає за собою право надати документи, що підтверджують оплату гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті.

На підставі зазначеного, суд на момент винесення рішення не вирішує питання щодо стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають до задоволення у повному обсязі. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Оскільки позивач при звернені до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33 Б) про стягнення страхового відшкодування, пені та трьох відсотків річних - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Еталон» (код ЄДРПОУ - 20080515) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) страхове відшкодування у розмірі 21 538 (двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Еталон» (код ЄДРПОУ - 20080515) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 798 (вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 13 копійок, три відсотки річних у розмірі 658 (шістсот п`ятдесят вісім) гривень 53 копійки, інфляційні витрати у розмірі 5 192 (п`ять тисяч сто дев`яносто дві) гривні 76 копійок, а всього разом - 14 649 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 42 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Еталон» (код ЄДРПОУ - 20080515) на користь держави судовий збір у розмірі 2481 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2023 року.

Суддя