ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/68/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Міщій О. Я.,

за участі секретаря Сович Н.А.

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р.; представника банку адвоката Чабан А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням особистих технічних засобів EasyCon цивільну справу № 607/14170/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького Івана Романовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Позняком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черніцький Іван Романович, до акціонерного товариства Акцент-Банк про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черніцький І.Р., звернулася в суд із позовом до АТ «Акцент-Банк» про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення з відповідача сплачених за договором про надання фінансового лізингу від 15 серпня 2021 року коштів у розмірі 74670 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черніцький І.Р., до АТ Акціонерний Банк про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, передано на розгляд до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що у спірних правовідносинах ключовим є встановлення статусу споживача.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів судам роз`яснення, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Нормами цивільного процесуального кодексу не зазначено, на які саме позови про захист прав споживачів поширюється ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а на які не поширюється. Тому вважає, що для її застосування достатньо тих обставин, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надав їй відповідач у даних правовідносинах.

За таких обставин, вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для направлення справи на розгляд до іншого суду за місцезнаходженням відповідача та її не підсудність Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, є неправильним та не відповідає нормам процесуального закону, а саме щодо подання позову за місцем проживання споживача.

Представник АТ Акцент Банк адвокат Чабан А.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р. у якому зазначив, що укладений між позивачем та відповідачем договір фінансового лізингу всупереч ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, відтак в силу ст. 220 ЦК України є на думку позивача нікчемним. В той же час, в апеляційній скарзі не зазначено про порушення будь яких прав позивача, як споживача, жодних відповідних правових підстав, передбачених Законом України Про захист прав споживачів не наведено.

Таким чином, обґрунтованим та законним є висновок суду першої інстанції про те, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не покликається на закон «Про захист прав споживачів», яке його право як споживача порушено, окрім як підставу для звільнення від судового збору та для вибору альтернативної підсудності.

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що у даному випадку має місце цивільно-правовий спір з питання застосування ст. 799 ЦК України, а не спір про захист прав споживачів, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Окремо щодо питання нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, що підтверджує цивільно-правовий характер спору з питання застосування ст. 799 ЦК України, повідомляємо, наступне.

З 13.06.2021 року набрав чинності новий Закон України Про фінансовий лізинг № 1201-IX від 4 лютого 2021 року яким по новому врегульовано питання оформлення договорів фінансового лізингу, в тому числі, з фізичними особами.

Так, частиною 3 статті 15 нового Закону України Про фінансовий лізинг встановлено, що Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

Оскільки, як було зазначено вище, згідно нового Закону України Про фінансовий лізинг договір фінансового лізингу із фізичною особою нотаріально посвідчується лише на вимогу однієї з його сторін, при цьому будь яка вимога про нотаріальне посвідчення договору від сторін у даному випадку не надходила, тому такий договір нотаріальному посвідченню - не підлягав.

Стаття 799 ЦК України, на яку посилається позивач та яка передбачає обов`язковість нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу, укладеного за участі фізичної особи, міститься у параграфі 5, а не у параграфі 1 глави 58 ЦК України, чим додатково підтверджується відсутність обов`язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Вищевказане твердження повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2020 року у справі № 910/2240/19.

Таким чином, вищенаведене беззаперечно свідчить про цивільно-правовий характер спору, необґрунтованість апеляційної скарги та законність, обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, додавши, що договори щодо придбання та передачі автомобіля відбувались у місті Тернополі. Кошти внесені у філію банку, що знаходиться на території міста Тернопіль.

Представник банку адвокат Чабан А.Ю, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р. не визнав, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у поданому позові не зазначено жодних обґрунтувань щодо того, яке саме її право як споживача порушено.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом частини другої статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно вимог частини п`ятої статті 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із преамбулою Закону України Про захист прав споживачів, цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом встановлено, що 15 серпня 2021 року ОСОБА_1 (лізингоодержувач) підписала заяву № АРТЕ 4397434ЗАЯВА, у якій дала згоду на отримання послуг з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ Акцент Банк, що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua. (а.с. 7)

Із Специфікації та акту приймання передачі від 17 серпня 2021 року вбачається, що предметом лізингу був автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Згідно повідомлення відповідача від 28 серпня 2022 року, ОСОБА_1 повідомлено про подію Дефолт та одностороннє розірвання договору, у разі не усунення події Дефолт. Банком зазначено, що станом на 28.08.2022 року заборгованість по договору складає 69816,32 грн., в тому числі прострочена 17467,89 грн. Період прострочення 104 дні.

Банком також зазначено, що згідно ст. 2.8.2.8.2.2 публічного договору, на підставі події Дефолт банк розриває договір в односторонньому порядку, подальше користування предметом лізингу незаконне. Згідно ст. 2.8.2.8.2.1 банк вимагає негайно повернути предмет лізингу. (а.с. 9)

Верховний Суд України у постанові від 11 травня 2016 року по справі № 6-3020цс15 зазначив, що до договору фінансового лізингу, за яким лізингоодержувачем виступає фізична особа, застосовуються положення Закону України Про захист прав споживачів.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ним регулюються відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначається механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, цей Закон підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання.

Звертаючись до суд з позовом представник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. зазначив, що даний позов ним подається за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , а саме м. Тернопіль у відповідності до частини 5 статті 28 ЦПК України.

Відтак, позивач, як споживач фінансових послуг, визначивши на власний розсуд місце пред`явлення позову в цивільній справі про захист прав споживачів, пов`язаних із укладенням договору лізингу, а саме, подавши позов за місцем проживання, скористалася своїм абсолютним правом, передбаченим ст. 28 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Колегія суддів зауважує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідно скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького Івана Романовича задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції Тернопільського міськрайонного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.Я. Міщій