Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 461/3244/20

провадження № 61-8641св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Львівська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» й Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2021 року у складі судді Радченка В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що міська рада є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 . Право комунальної власності зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 червня 2004 року. На першому поверсі цього будинку знаходяться нежитлові приміщення: 19-1, 19-2, 19-3 загальною площею 52,2 кв. м, які мають окремий від житлового комплексу вхід. Зазначені приміщення передавалися Управлінням комунальної власності в оренду державному підприємству геодезії, картографії та кадастру в західному регіоні «Західгеодезкартографія» на підставі договорів оренди від 19 червня 2001 №Г-0156 (нова редакція договору від 06 жовтня 1993 року № 2531), від 23 травня 2007 №Г-5345-7.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2013 року у справі № 461/1781/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв. м, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛР «БТІ та ЕО» від 22 січня 2001 року індексами 19-1, площею 11,3 кв. м, 19-2, площею 29,5 кв. м та 19-3, площею 11,4 кв. м. Крім цього, зобов`язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв. м, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛР «БТІ та ЕО» від 22 січня 2001 року індексами 19-1, площею 11,3 кв. м, 19-2, площею 29,5 кв. м та 19-3, площею 11,4 кв. м.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2013 року скасовано, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі скасованого рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2013 року під час його чинності 30 квітня 2013 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на вказані нежитлові приміщення.

На підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2014 року № 177, посвідченого приватним нотаріусом Дячук О. А., ОСОБА_2 відчужив спірні приміщення ОСОБА_3 .

Остання відчужила приміщення ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2015 року № 6529, посвідченого приватним нотаріусом Дячук О. А.

Міська рада вважала, що у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яким визнано право власності і на підставі якого воно зареєстровано, відпала правова підстава набуття права власності, адже скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Ураховуючи наведене, Львівська міська рада просила суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення: 19-1, 19-2,19-3, загальною площею 52,2 кв. м. на АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову Львівської міської ради відмовлено.

Скасовано вжиті на підставі ухвали Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення: 19-1, 19-2, 19-3 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 1), загальною площею 52,2 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні порушення права Львівської міської ради у спірних правовідносинах через відсутність доказів того, що Львівська міська рада була власником спірних приміщень.

Крім того, суд вважав, що Львівською міською радою пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційні скарги Львівської міської ради та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Дорошенка 25» задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що задоволення позовних вимог Львівської міської ради про витребування спірних приміщень у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, придбав майно після того, як воно двічі було відчужене згідно з нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в такому випадку на нього буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Суд послався на відповідні рішення Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд вважав, що оскільки Львівська міська рада не вживала жодних заходів з відновлення свого порушенного права у справі № 461/1781/13-ц (за позовом ОСОБА_2 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії), не оскаржила відповідне рішення суду, а, у подальшому, видала дозвільні документи на реконструкцію спірного нерухомого майна, то воно вибуло з власності Львівської міської ради з їхньої волі.

Апеляційний суд вважав, що оскільки у даній справі не встановлено порушених прав або охоронюваних законом інтересів Львівської міської ради, позов необґрунтований, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні її позову за спливом строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2022 року до Верховного Суду, ОСББ «Дорошенка 25», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2022 року до Верховного Суду, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСББ «Дорошенка 25» мотивована тим, що судом першої інстанції не було залучено його до розгляду справи, хоча ОСББ є позивачем у справі № 461/4259/18 за позовом до ОСОБА_1 про витребування того самого нерухомого майна. Вказує, що зазначена справа була розпочата значно раніше, ніж ця справа, висновки в якій будуть преюдиційними для розгляду вказаної справи.

Вважає, що судове рішення апеляційного суду суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду, оскільки витребування майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України є законним та не є покладенням на особу надмірного тягара, адже вона може компенсувати свої збитки у порядку статті 661 ЦК України. Суд також не досліджував та не вказав, у чому саме проявиться надмірний тягар.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що майно, яке було вилучено у власника за рішенням суду, вважається таким, що вибуло з його власності добровільно.

Вказує, що ОСББ повинно було бути залучено до розгляду справи судом першої інстанції для того, щоб воно могло заявити самостійні вимоги щодо предмету спору, а незалучення до розгляду справи позбавило його прав на захист власних інтересів.

Касаційна скарга Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що спірне майно вибуло з володіння Львівської міської ради за рішенням суду, тобто не з її волі.

Крім того, зазначає, що міська рада не була залучена до участі у справі № 461/4259/18 судом першої інстанції, а дізналася про порушення своїх прав тільки у 2018 році, тому строк позовної давності не пропустила.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Блонський М. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСББ «Дорошенка 25», в якому вказує, що її доводи є безпідставними та вважає, що наведені в ній підстави для відкриття касаційного провадження не є підставами для скасування судових рішень, тому касаційне провадження необхідно закрити.

У грудні 2022 року Львівська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому вказує, що її доводи є обґрунтованими, а оскаржувані судові рішення необхідно скасувати.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСББ «Дорошенка 25» та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

26 жовтня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2013 року у справі № 461/1781/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району та визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв. м, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані від 22 січня 2001 року індексами 19-1, площею 11,3 кв. м, 19-2, площею 29,5 кв. м, та 19-3, площею 11,4 кв. м.

Зобов`язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказані нежитлові приміщення.

На підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2014 року № 177, посвідченого приватним нотаріусом Дячук О. А., ОСОБА_2 відчужив спірні приміщення ОСОБА_3 .

Остання відчужила приміщення ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2015 року № 6529, посвідченого приватним нотаріусом Дячук О. А., який на цей час ніким не оспорений та не скасований.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, під індексами: 19-1, 19-2, 19-3, загальною площею 52,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

02 березня 2016 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видано наказ від 02 березня 2016 року № 63 про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі щодо технічної можливості проведення реконструкції нежитлових приміщень (загальна площа 52,2 кв. м) у будинку АДРЕСА_1 , яким надано можливість відповідачу провести реконструкцію спірних нежитлових приміщень.

05 травня 2016 року Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , якими дозволено ОСОБА_1 реконструкцію існуючих спірних нежитлових приміщень.

14 липня 2016 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради надано дозвіл ОСОБА_1 на влаштування будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_1 .

25 червня 2016 року ОСОБА_1 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові.

08 липня 2016 року ОСОБА_1 повідомив Департамент містобудування Львівської міської ради про те, що ним отримано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція з розширенням нежитлових приміщень за рахунок надбудови мансардного поверху та пристосування під дві житлові квартири та офісне приміщення на АДРЕСА_1 ».

Згідно з постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2013 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2018 року (провадження № 61-8882св20).

У червні 2018 року ОСББ «Дорошенка 25» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Львівська міська рада, про витребування майна та визнання права власності у якому просили витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСББ «Дорошенка 25» нежитлове приміщення загальною площею 52,2 кв. м під індексами: 19-1, площею 11,3 кв. м, 19-2, площею 29,5 кв. м, та 19-3, площею 11,4 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 , та визнати за ОСББ «Дорошенка 25» право власності на вказане нежитлове приміщення (справа №461/4259/18).

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 30 липня 2018 року у вказаній справі позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСББ «Дорошенка 25» вказане нежитлове приміщення та визнано за ОСББ «Дорошенка 25» право власності на нього.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційні скарги Львівської міської ради та ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСББ «Дорошенка 25» у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року касаційну скаргу ОСББ «Дорошенка 25» задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-4933св20).

Згідно з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року у справі № 461/4259/18 призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСББ «Дорошенка 25» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 1512/1830/12-ц, від 02 лютого 2020 року у справі № 202/3508/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 461/5094/16, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також ОСББ «Дорошенка 25» вказує на порушення судами норм процесуального права, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України, оскільки суди прийняли рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того, ОСББ «Дорошенка 25» зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц та постановах Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 200/9962/17-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 753/11965/19, від 02 лютого 2022 року у справі № 202/3508/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги ОСББ «Дорошенка 25» та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий правовий висновок неодноразово викладала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц (№ 14-179цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірне майно вибуло з власності Львівської міської ради за рішенням суду, яке міською радою не оскаржено, дійшов передчасного висновку, що воно вибуло з власності за її волі.

Такий висновок апеляційного суду суперечить наведеному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції взагалі не розглянуто апеляційну скаргу ОСББ «Дорошенка 25», як особи, яка не приймала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, проте вважає, що його рішення стосується прав та інтересів зазначеної особи. Зазначене є порушенням пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині вмотивованості судового рішення як елемента справедливого судового розгляду.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями реалізації права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на положення зазначених норм процесуального права, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення впливає на їх права, обов`язки чи інтереси, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

При цьому, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи, суд апеляційної інстанції встановить, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось, то суд має закрити апеляційне провадження за такою скаргою, а не розглядати його по суті.

Суд апеляційної інстанції, прийнявши апеляційну скаргу ОСББ «Дорошенка 25» та відкривши апеляційне провадження за нею, не перевірив та не надав правової оцінки наведеним у ній доводам і не виклав жодних висновків щодо права вказаної особи оскаржувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2021 року, тому його судове рішення щодо апеляційної скарги ОСББ є передчасним.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до апеляційного суду.

При новому розгляді справи апеляційному суду також необхідно врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25» та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець