ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/525/22Головуючий у 1-й інстанції Катерняк О.М.
Провадження № 22-ц/817/147/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Перетятка А.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 609/525/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2022 року (ухвалене суддею Катерняк О.М., повний текст якого складено 07 листопада 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30 червня 2010 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу спільних дітей подружжя не має. Зазначає, що протягом останнього року його стосунки з відповідачкою фактично припинилися. Відповідачка на даний час проживає окремо, спільного господарства вони не ведуть. Вказує, що з відповідачкою ніколи не перебували у надто близьких стосунках, а з недавнього часу вони стали неприязними, а подружжя - зовсім чужими людьми. Вважає, що можливості і потреби у збереженні сім`ї відсутні, а подальше збереження шлюбу суперечить їх з відповідачкою інтересам. Також не вбачає потреби у наданні строку на примирення, оскільки сімейні відносини зруйновано остаточно. Зазначає, що шлюбних відносин вони не підтримують, шлюб носить формальний характер, в зв`язку із чим подальше його збереження є неможливим та таким, що буде суперечити їх інтересам.

Виходячи із наведеного просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 30 червня 2010 року Відділом РАЦС Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №13. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із встановлених під час судового розгляду обставин даної справи чітко видно, що позивача ніхто не примушував до шлюбу. Шлюб з відповідачкою позивач укладав добровільно, і даний факт не заперечується позивачем. Звертає увагу на те, що Сімейний кодекс України та інші нормативні документи, що регламентують сімейні відносини, не передбачають обов`язок подружжя систематично, певним чином, постійно підтверджувати свою згоду на шлюб. На думку апелянта, згода на перебування в шлюбі фактично надається один раз, під час державної реєстрації шлюбу, і якщо вона надана без примусу, то фактично є безвідкличною і шлюб вважається укладеним добровільно і без примусу. Також, в оскаржуваному судовому рішенні не наведено конкретного інтересу позивача, який порушується фактом існування зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем.

У зв`язку з викладеним просить рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

03 січня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Зазначив, що відновлювати шлюбних відносин не бажає і вважає недоцільним подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу із нею. Наполягає на розірванні шлюбу без надання строку для примирення.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Перетятко А.Л. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Судом встановлено, що повістку про виклик до суду на 11 січня 2023 року, апелянт ОСОБА_5 отримала 28 грудня 2022 року на електронну пошту, яку зазначила в апеляційній скарзі ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Апеляційний суд зазначає, що надсилання повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення. Через відсутність фінансування суди не надсилають судові повістки рекомендованими листами, а повідомляють учасника альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, мессенджерами. Такі дії, хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи. Отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2022 року в справі №560/5541/20.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 30 червня 2010 року було укладено шлюб, який зареєстровано Шумським відділом РАЦС Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис №13. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_1 (а.с.5).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд зазначає, що позивач категорично настоює на розлученні, про що вказує у позові, відповіді на відзив, заяві про розгляд справи без його участі та відзиві на апеляційну скаргу, що в свою чергу свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в його розірванні буде примушуванням до перебування у шлюбі, що є неприпустимим.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача.

Твердження апелянта про те, що вона здійснює догляд за своєю матір`ю, колегія суддів не приймає, оскільки дана обставина не стосується предмету позову в даній справі.

Посилання апелянта про те, що вона постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 та має право на вільний вибір місця проживання, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки якщо ОСОБА_5 вважає, що її право на житло порушене, то остання може звернутися до суду із відповідною заявою для захисту своїх прав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 16 січня 2023 року.

Головуючий

Судді