Провадження №2/521/885/23
06 лютого 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Івчук К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 675/99 від 10 серпня 1999 року, що укладений на Одеській Новій Біржі та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за номером № 107 стор. 77 кн. 312 пр.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
10 серпня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу № 675/99, укладеного на Одеській Новій Біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» ОСОБА_1 , ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Позивачі вказують, що відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу № 675/99, зазначений договір та право власності на квартиру підлягали реєстрації в Одеському міському бюро технічної інвентаризації. Зазначена умова була виконана 11 серпня 1999 року, що підтверджується відповідною відміткою (реєстраційний номер 107 стор. 77 кн. 312 пр.) Позивачі зазначають, що правочин обома сторонами повністю виконаний, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач ОСОБА_1 з 15 вересня 1999 року до теперішнього зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі. Позивач ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою з 15 вересня 1999 року до 23 лютого 2022 року. Нещодавно у позивачів виникла необхідність розпорядитися вказаною квартирою. На час укладання договору сторони не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1999 році, і в зв`язку з відмовами компетентними органами і нотаріусами визнавати на теперішній час правочини дійсними, законними і виконаними, позивачі змушені звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.
ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутність, заперечень щодо заочного розгляду справи не подавала.
ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутність, заперечень щодо заочного розгляду справи не подавала.
ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.
ОСОБА_4 у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивачів, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу № 675/99 10 серпня 1999 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
Вказаний договір було укладений на Одеській Новій Біржі та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 11 серпня 1999 року під № 107 стор. 77 кн. 312 пр., про що на договорі проставлена відмітка про реєстрацію права приватної власності.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 15 вересня 1999 року до теперішнього зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі. ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою з 15 вересня 1999 року до 23 лютого 2022 року.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 1998 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року.
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, а позивачі сплатили узгоджену між сторонами грошову суму.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 220, 321 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 675/99 від 10 серпня 1999 року, а саме квартири під номером АДРЕСА_1 , укладений між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , що укладений на Одеській Новій Біржі та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за номером № 107 стор. 77 кн. 312 пр. - дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ю.В. Тополева