Справа № 484/4058/22
Провадження № 2/484/147/23
Рішення

іменем України

05.01.2023 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Максютенко О.А.

секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами

встановив

позивач звернулась до суду із вище зазначеним позовом, яким просить визнати дійсним договір № 4416 купівлі-продажу від 03 серпня 1999 року житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , укладений між позивачем ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_2 , як продавцем, зареєстрований Первомайською філією Товарної Южної біржі за реєстром № 4416.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03 серпня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений на біржі нерухомості вона придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . При укладанні договору купівлі-продажу сторони домовилися про всі істотні умови, що відображено в підписаному договорі № 4416 від 03.08.1999 року. При цьому, були виконані всі умови договору, крім нотаріального посвідчення, продавці отримали гроші і передали позивачу всі документи і ключі від житлового будинку. Вказаний договір 22.09.1997 року був зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 362 13.09.1999 року.

Згодом позивачка отримала безоплатно у власність земельну ділянку, цільове призначення якоє є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Вказаній присадибній ділянці присвоєно унікальний номер кадастровий :02:031:0003, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, виданого держкомземом у Первомайському районі Миколаївської області від 30.11.2009 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності за № 41.

Позивач зазначає, що на теперішній час вона вирішила розпорядитися своєю власністю, однак нотаріусом було їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчений, на даний час його нотаріально посвідчити не можливо у зв`язку з тим, що продавець ОСОБА_2 помер, це і стало приводом для звернення позивачки до суду із зазначеним позовом.

25.11.2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.

08.12.2022 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Бєлоущенко А.Ж. до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача до суду надала заяву про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03.08.1999 року на Первомайській філії Южної Товарної Біржі між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу № 4416 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Положенням п.9 даного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

При укладанні договору купівлі-продажу від 03.08.1999 року сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Але цей закон вступив у протиріччя з нормою цивільного законодавства, яка дяла на час укладення договору купівлі-продажу - ч.1 ст.227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 03.08.1999 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку від 03.08.1999 року був підписаний сторонами правочину - продавцями та покупцем, зареєстрований на біржі нерухомості, реєстровий № 4416, підписаний та посвідчений гербовою печаткою.

Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.

Так, по взаємній домовленості сторін житловий будинок продано за 1200 гривень, які покупцем було сплачено до реєстрації угоди на Біржі.

При цьому продавець житлового будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ними нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться.

Відповідно до договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавців було Свідоцтво про право власності на житло за заповітом, яке видано Першою Первомайською держнотконторою 26.05.1993 року.

Право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачкою в КП Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації 13.09.1999 року № 362.

За правилом ст.47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.05.2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18).

Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

На теперішній час позивачці було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень вище вказаного житлового будинку від 01.12.2022 року № 65639017, державним реєстратором, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально і зробити це на даний час можливість відсутня у зв`язку з тим, що продавець за договором ОСОБА_3 09.01.2019 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу житловий будинок укладений 03.09.1999 року відповідав волі сторін, умови договору ними виконані у повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, тому позивач на підставі ст.ст.128, 153 ЦК України та ст.49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і правомірно володіє ним. Право власності позивача на даний житловий будинок ніким не оспорюється.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладання вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору № 4416 купівлі-продажу від 03.08.1999 року житлового будинку.

Також суд вважає доведеним факт неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , що підтверджено матеріалами справи довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської област.

Таким чином суд вважає, що позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права тому, що іншим чином визнати угоду дійсною їй не надається можливим.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2 ст.5 ЦПК України).

Водночас, як правило суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Застосування конкретного способу захисту цивільного правазалежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Враховуючі наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІНПП - НОМЕР_1 ) до Первомайської міської ради Миколаївської області (місце знаходження вул.Грушевського,3 м.Первомайськ Миколаївської області , код ЄДРПОУ - 35926170) про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Повний текст рішення складено 11.01.2023 року.

Суддя: