ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/1588/20

Номер провадження 22-ц/816/126/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест V-2000»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вакули Вадима Миколайовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2022 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 21 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест V-2000» (далі ТОВ «Інвест V-2000») про виділення в натурі частки нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в 4-х поверховому нежитловому будинку літ. A-IV вбудовані прибудовані приміщення: І-тамбур, площею 3,0 кв.м, ІІ-тамбур, площею 8,5 кв.м, ІІІ-тамбур, площею 7,4 кв.м, IV-тамбур площею 2,5 кв.м., 1-вестибюль площею 35,2 кв.м, 2-приміщення площею 19,7 кв.м, 3-зала площею 79,1 кв.м, 4-коридор площею 24,5 кв.м, 5 каса площею 3,2 кв.м, 6-приміщення площею 15,8 кв.м, 7-кіоск площею 4,9 кв.м, 10-кабінет площею 19,5 кв.м,, 11-кабінет площею 19,2 кв.м, 12-кабінет площею 19,1 кв.м., 13-кабінет площею 19,3 кв.м, 14-кабінет площею 15,4 кв.м, 15-шафа, площею 1,4 кв.м, 16-кабінет площею 11,7 кв.м, 17-коридор площею 3,0 кв.м, 18-коридор площею 1,6 кв.м, 19-кабінет площею 18,5 кв.м, 19а шафа площею 0,6 кв.м.,19б-шафа площею 0,8 кв.м, 22-приміщення площею 4,4 кв.м, 23-коридор площею 9,4 кв.м, 24-туалет площею 6,2 кв.м, 25-приміщення площею 3,1 кв.м, 26-коридор площею 38,4 кв.м, 27-кабінет площею 19,8 кв.м, 28-кабінет площею 19,1 кв.м, 29-кабінет площею 15,7 кв.м, 29а-шафа площею 0,6 кв.м, 29б-шафа площею 0,6 кв.м, 29в-шафа площею 0,6 га, 29г-шафа площею 0,6 кв.м, 29д-шафа площею 0,6 кв.м, 29е-шафа площею 0,6 кв.м., 30-кабінет площею 19,1 кв.м, всього по першому поверху 472,7 кв.м та визнати право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що адмінбудівля літ. А-IV за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить сторонам у справі. Зокрема, заявнику належить 197/1000 частки приміщень, які є відокремленими, але енергопостачання та водопостачання є спільним. Заявник має на меті виконати реконструкцію своєї частки нерухомого майна, однак будь-які будівельні роботи передбачають дозвіл усіх співвласників, які не бажають в добровільному порядку вирішити це питання, а тому позивач просить задовольнити його вимоги.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_10 адвоката Грицика Г.О. про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Заяву представника ОСОБА_10 адвоката Грицика Г.О. про ухвалення додаткового рішення у справі №591/1588/20 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Вакула В.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того що експерт, який склав висновок № 1352 від 03 березня 2020 року, був попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, тобто висновок, який суд не взяв до уваги, набув статусу судової експертизи. Також зазначає, що ідеальна доля позивача у спірному нерухомому майні дійсно становить 21/100 часток замість зазначених у експертизі 197/1000 часток, проте вказана ідеальна доля розраховувалась з 4-поверхового будинку без урахування гаражів, які також є у власності заявника, тобто приміщення у будинку, які виділяються, повністю збігаються з приміщеннями та площами, якими володіє позивач. Вважає, що суд у порушення вимог ст. 113 ЦПК України питання про призначення повторної експертизи не вирішив.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Вакули В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2010 року ОСОБА_1 набув у власність 21/100 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в 4-х поверховому нежитловому будинку літ. A-IV вбудовані прибудовані приміщення, які складаються з І-тамбур, площею 3,0 кв.м, ІІ-тамбур, площею 8,5 кв.м, ІІІ-тамбур, площею 7,4 кв.м, IV-тамбур площею 2,5 кв.м., 1-вестибюль площею 35,2 кв.м, 2-приміщення площею 19,7 кв.м, 3-зала площею 79,1 кв.м, 4-коридор площею 24,5 кв.м, 5 каса площею 3,2 кв.м, 6-приміщення площею 15,8 кв.м, 7-кіоск площею 4,9 кв.м, 10-кабінет площею 19,5 кв.м,, 11-кабінет площею 19,2 кв.м, 12-кабінет площею 19,1 кв.м., 13-кабінет площею 19,3 кв.м, 14-кабінет площею 15,4 кв.м, 15-шафа, площею 1,4 кв.м, 16-кабінет площею 11,7 кв.м, 17-коридор площею 3,0 кв.м, 18-коридор площею 1,6 кв.м, 19-кабінет площею 18,5 кв.м, 19а шафа площею 0,6 кв.м.,19б-шафа площею 0,8 кв.м, 22-приміщення площею 4,4 кв.м, 23-коридор площею 9,4 кв.м, 24-туалет площею 6,2 кв.м, 25-приміщення площею 3,1 кв.м, 26-коридор площею 38,4 кв.м, 27-кабінет площею 19,8 кв.м, 28-кабінет площею 19,1 кв.м, 29-кабінет площею 15,7 кв.м, 29а-шафа площею 0,6 кв.м, 29б-шафа площею 0,6 кв.м, 29в-шафа площею 0,6 га, 29г-шафа площею 0,6 кв.м, 29д-шафа площею 0,6 кв.м, 29е-шафа площею 0,6 кв.м., 30-кабінет площею 19,1 кв.м, всього по першому поверху 472,7 кв.м, а також гаражі площею 41,9 кв.м № 5 площею 21,8 кв.м та №6 площею 20,1 кв.м (т. 1 а.с. 18-26).

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 7/1000 часток нежитлових приміщень, а саме гараж № НОМЕР_1 площею 21,8 кв.м (т. 1 а.с. 23-24).

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_11 6/1000 часток приміщення, а саме: гараж № НОМЕР_2 площею 20,1 кв.м (т.1 а.с.25-26).

Адмінбудівля літ. A-IV, загальною площею 2274,1 кв.м, літ. Б-головний корпус, загальною площею 15927,8 кв.м, та гаражі літ. Б і літ. В, площею 122,7 кв.м, які розташовані на земельній ділянці Сумської міської ради під кадастровим номером :08:019:0032 за адресою у АДРЕСА_1 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (197/1000), ОСОБА_2 (6/1000), ОСОБА_3 (5/1000), ОСОБА_4 (6/1000), ОСОБА_5 (7/1000), ОСОБА_6 (15/100), ОСОБА_7 (6/1000), ОСОБА_8 (7/1000), ОСОБА_9 (207/1000), ОСОБА_10 (21/100) та ТОВ «Інвест V-2000» (199/1000) (т. 1 а.с. 13-17).

Згідно технічного паспорту від 07 вересня 2010 року належна ОСОБА_1 частка нерухомого майна знаходиться на першому поверсі адміністративного будинку, який має окремий вхід (т. 1 а.с. 46-60).

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 1352 від 03 березня 2020 року експертом запропоновано варіант виділу нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділити ОСОБА_1 : 1-й поверх: тамбур «І», площею 3,0 кв.м, тамбур «ІІ», площею 8,5 кв.м, тамбур «ІІІ», площею 7,4 кв.м, тамбур «IV», площею 2,5 кв.м., 1-вестибюль площею 33,2 кв.м, 2-приміщення площею 19,7 кв.м, 3-зала площею 79,1 кв.м, 4-коридор площею 24,5 кв.м, 5 каса площею 3,2 кв.м, 6-приміщення площею 15,8 кв.м, 7-кіоск площею 4,9 кв.м, 10-кабінет площею 19,3 кв.м,, 11-кабінет площею 19,2 кв.м, 12-кабінет площею 19,1 кв.м., 13-кабінет площею 19,3 кв.м, 14-кабінет площею 15,4 кв.м, 15-шафа, площею 1,4 кв.м, 16-кабінет площею 11,7 кв.м, 17-коридор площею 3,0 кв.м, 18-коридор площею 1,6 кв.м, 19-кабінет площею 18,5 кв.м, 19а шафа площею 0,6 кв.м.,19б-шафа площею 0,8 кв.м, 22-приміщення площею 4,4 кв.м, 23-коридор площею 9,4 кв.м, 24-туалет площею 6,2 кв.м, 25-приміщення площею 3,1 кв.м, 26-коридор площею 38,4 кв.м, 27-кабінет площею 19,8 кв.м, 28-кабінет площею 19,1 кв.м, 29-кабінет площею 15,7 кв.м, 29а-шафа площею 0,6 кв.м, 29б-шафа площею 0,6 кв.м, 29в-шафа площею 0,6 га, 29г-шафа площею 0,6 кв.м, 29д-шафа площею 0,6 кв.м, 29е-шафа площею 0,6 кв.м., 30-кабінет площею 19,1 кв.м,, що складає 21/100 ідеальних часток (т. 1 а.с. 34-45).

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1594 від 11 лютого 2022 року частка ОСОБА_1 в нежитловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка пропонується на виділ як окремий об`єкт нерухомого майна, відповідає державним протипожежним нормам та будівельним нормам. Частка відповідачів в нежитловому будинку, яка залишається після виділу як окремий об`єкт нерухомого майна, відповідає державним протипожежним нормам та будівельним нормам (т. 4 а.с. 2-16).

Суду першої інстанції експерт ОСОБА_12 , який виконав зазначені експертизи № 1352 від 03 березня 2020 року та № 1594 від 11 лютого 2022 року, пояснив, що не знає, яка частка приміщень у майні належить ОСОБА_1 , позивач показав які приміщення на 1 поверсі йому належать, по ним і проводилося дослідження лише на першому поверсі будівлі, проектну документацію на реконструкцію експерт не витребував.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить 197/1000 частки у спірному нерухомому майні. Суд не взяв до уваги висновок експерта № 1352 від 03 березня 2020 року, оскільки експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Крім того, висновком пропонується виділити позивачу 21/100 ідеальних часток, в той час як йому належить 197/1000 часток. Також суд зазначив, що в експертних висновках не досліджувалось питання наявності чи відсутності допоміжних приміщень, розташованих на першому поверсі, право власності на які не може бути визнане за одним із співвласників таких приміщень. Також, на думку суду, висновок експерта № 1594 від 11 лютого 2022 року викликає сумніви в його достовірності, оскільки не є обґрунтованим та не відповідає вимогам, визначеним Міністерства юстиції України. Відтак, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження можливості виділу в натурі спірного нерухомого майна згідно запропонованого варіанту, тому суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом вказаної статті право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).

Отже, визначальним для виділу частки в натурі є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частку, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 (провадження № 61-17068св19) зазначено, що при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що у даній справі відсутні належні докази можливості здійснення виділу в натурі належної позивачу частки у нерухомому майні. Будівельно-технічне дослідження № 1352 від 03 березня 2020 року не містить висновку про можливість виділу саме належної позивачу частки у розмірі 197/1000. Доводи апеляційної скарги щодо придбання позивачем 21/100 частин без урахування гаражів суперечать відповідному правочину, за яким заявник набув у власність нежитлові приміщення, зокрема і гаражі, а після відчуження 16 та 25 грудня 2015 року гаражів № НОМЕР_1 і № 6 загальний розмір частки ОСОБА_1 у спільній власності зменшився з 21/100 до 197/1000 часток.

Питання віднесення до ідеальної частки позивача (197/1000) переданих йому у власність нежитлових приміщень та можливість їх виділу є компетенцією відповідного експерта, а не суду і доказів про можливість виділу позивачу у натурі саме 197/1000 часток у спірному майні матеріали справи не містять.

Як правильно зазначив суд першої інстанції позивач не скористався правом порушити перед судом клопотання про призначення судової експертизи на предмет з`ясування можливості виділу у натурі 197/1000 частки у спірному нерухомому майні. При цьому, доводи апеляційної скарги щодо не призначення судом повторної експертизи самі по собі не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Стаття 113 ЦПК України надає суду право, а не обов`язок призначати додаткову або повторну експертизу.

Вирішуючи спір, місцевий суд належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав для виділу у натурі належної йому частки нерухомого майна. При цьому місцевим судом враховано, що будівля є багатоповерховою, належить великій кількості співвласників, має підвал, інші приміщення загального користування, що призначені для забезпечення життєдіяльності всього будинку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування зазначеного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вакули Вадима Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина