ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/6828/21 Номер провадження 22-ц/814/741/23Головуючий у 1-й інстанції Єфіменко Н.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Дряниця Ю.А. Триголов В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з вказаним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015 у сумі 37 526,01 грн., судовий збір у сумі 2270 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490930859 від 15.01.2015, за яким останній отримав кредит у сумі 13 295,52 грн. під 39,9 % річних строком до 16.01.2020.

Зазначало, що 14.11.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №4-АБ/КІ, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, за яким ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015.

16.01.2019 між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015.

Вказувало, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 11.03.2021 за ним утворилась заборгованість у сумі 37 526, 01 грн., з яких - 12 471,61 заборгованість за тілом кредиту, 16 130, 93 грн. - заборгованість за відсотками, 7 800 грн. - заборгованість за пенею, 2 470, 88 грн. - інфляційні витрати, 1 123, 47 грн. - три відсотки річних.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року в задоволенні позову ТОВ « Вердикт Капітал» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ « Вердикт Капітал» просило рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що місцевий суд дійшов передчасного висновку з приводу недоведеності відступлення права вимоги, оскільки сам правочин відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 490930859 від 15 січня 2015 року в визначеному законом порядку недійсним не визнавався.

Окрім того посилання суду на те, що недоведено видачі кредитних коштів є безпідставним, оскільки 15.01.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 490930859 про комплексне обслуговування фізичних осіб. Та під цим договором наявні підписи сторін.

26.01.2023 року від ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив в кому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений саме з тими умовами на які є посилання в кредитному договорі, оскільки у вказаному кредитному договорі наявні не всі істотні умови так, як інша частина умов міститься в документі який не підписано відповідачем.

Окрім того наявний у справі розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки сам факт отримання кредитних коштів не підтверджено належними доказами.

Відсутність у справі первинних документів, що підтверджує видачу кредитних коштів свідчать про недоведеність факт виникнення заборгованості у відповідача з повернення грошових коштів, а також на стягнення відсотків, 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Також місцевий суд дійшов висновку про недоведеність відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ « Вердикт Капітал».

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Відповідно до частини першоїстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першоюстатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Місцевим судом встановлено, що 15.01.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490930859, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 13 295,52 грн. під 39,9 % річних строком до 16.01.2020 (а.с.11).

Згідно п. 1 кредитного договору, цей договір складається з двох розділів: розділу №1 «Базові умови кредитування» та розділу № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього Договору.

Відповідно до пункту 3 кредитного договору всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року. Вказані в цьому пункті «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк» є невід`ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору, зокрема, але не виключно, порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, що вказані в цьому Договорі, а також будь-які інші умови.

З аналізу пунктів 1, 3 кредитного договору вбачається, що у вказаному кредитному договорі наявні не всі істотні умови, оскільки інша їх частина міститься в документі (розділ № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк»), який не підписано відповідачем.

Також згідно п. 2.4. кредитного договору, вказано, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту, що вказана в пункті 2.1. розділу № 1 цього Договору на рахунок Клієнта № НОМЕР_1 , відкритий останньому в ПАТ «Альфа-Банк» для зарахування коштів на повернення заборгованості за Договором про відкриття кредитної картки.

Умови кредитного договору (пункт 5) про те, що «підписанням цього кредитного договору позичальник підтверджує, що він в письмовій формі ознайомлений із загальними умовами рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10.06.2014, оприлюдненими на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі, та з якими він цілком згодний» не свідчать про обізнаність позичальника про всі істотні умови договору.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 355/1284/18.

Окрім того, звертаючись до суду з цим позовом ТОВ «Вердикт Капітал» на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості( а.с.17,18).проте він не береться до уваги з огляду на наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Проте, в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження видачі коштів відповідачу.

За таких обставин, сам по собі розрахунок заборгованості наявний в матеріалах справи без підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 355/1284/18.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів, а також наявності заборгованості за кредитним договором станом на час звернення до суду із вказаним позовом.

Щодо виникнення у позивача права вимоги за кредитним договором від 15.01.2015 року №490930859, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

14.11.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено Договір факторингу №1 відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до договору (а.с.19).

Додаток 1 до договору факторингу від 14.0112016 позивачем разом із позовом не наданий, тобто факт виникнення у ТОВ «Кредитні Ініціативи» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015 року позивачем не доведений.

26.12.2018 між ТОВ "Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, згідно якого фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Відповідно ж до п. 2.3 факторингового договору, право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього договору (а.с. 20-30).

Додане позивачем до клопотання про долучення доказів платіжне доручення № 21388 від 14.11.2016 на суму 2 601 341, 36 грн. виникнення у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором також не підтверджує, оскільки позивачем не доведено, що єдиною умовою переходу прав вимоги за вказаним договором є здійснення оплати у відповідному розмірі.Крім того, факт переходу прав за кредитним договором від ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «ФК «Веста» відповідно з договором факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26.12.2018, - позивачем також не доведений.

Так, згідно з пунктом 2.3 Договору факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26.12.2018, право вимоги вважається відступленим фактору (ТОВ «ФК «Веста») з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору у розмірі 13 222 441,49 грн. з урахуванням додаткової угоди до договору від 14.01.2019 (з яких 1 336 500,00 грн. упродовж трьох днів з моменту підписання цього Договору, 11 885 941, 49 - до 14.01.2019 включно) (а.с.20-30).

Саме по собі підписання сторонами договору факторингу від 26.12.2018 акту приймання-передачі реєстру боржників, - факту повної оплати ТОВ «ФК «Веста» за договором не підтверджує, оскільки такий акт не належним доказом здійснення господарської операції в розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, первинних документів в розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» на підтвердження здійснення ТОВ «ФК «Веста» повної оплати за договором факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26.12.2018 у сумі 13 222 441, 49 грн. - матеріали справи не містять.

У зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів відступлення права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ « Кредитні ініціативи» та від ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ ФК « Веста» місцевий суд дійшов вірного висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал`не доведено виникнення права грошової вимоги до відповідача у зобов`язанні за кредитним договором №490930859 від 15.01.2015 року. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами прав на стягнення з ОСОБА_1 основної вимоги тому відсутні підстави і для задоволення інших вимог які випливають із основної вимоги, а саме стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та відсотків за правомірне користування коштами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 року у справі № 910/19565/17.

Щодо вимоги про стягнення пені, місцевий суд дійшов вірного висновку, що стягнення пені взагалі кредитним договором не передбачена, а тому є безпідставною та недоведеною.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що доказом отримання коштів відповідачем є підписаний кредитний договір від 15.01.2025 року № 490930859 не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.2.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту на його рахунок.

Проте доказів перерахування коштів позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов