ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/54/23 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Сович Н.А.

та сторін апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Семененко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12437/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Семененко Людмили Михайлівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення суду складено 30 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить встановити постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі до належних їй на праві приватної власності гаражу та хліва, які знаходяться на частині земельної ділянки, площею 0,04 га, належної відповідачу на праві власності по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до правовстановлюючих документів їй належить на праві приватної власності 3/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,04 га для обслуговування частин вищезазначеного житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами. Сусідом та суміжним землекористувачем є відповідач ОСОБА_1 , який володіє 1/4 частиною житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельною ділянкою площею 0,04 га по даній адресі.

Зазначає, що в`їзд до належного їй гаражу та прохід до хліва, зазначеного у технічному плані під літерою «Б» проходить через земельну ділянку, що перебуває у користуванні відповідача, альтернативний прохід та заїзд до зазначених приміщень відсутній.

30 квітня 2005 року ОСОБА_1 , нотаріально завіреною заявою, надав згоду на використання своєї земельної ділянки для заїзду в її гараж. У той же час, відповідач всупереч вказаній заяві та вимогам добросусідства, забороняє їй користуватися проходом та проїздом до вказаних приміщень, чинить перешкоди до належного їй гаражу, заблокувавши проїзд та забороняє проходити через свою земельну ділянку до належного їй хліва. Позивач вважає, що така поведінка ОСОБА_1 порушує її законне право на користування належною їй власністю, відтак просить встановити земельний сервітут, який би надавав можливість їй користуватись зазначеним майном.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, задоволено частково.

Встановлено особистий, безоплатний, безстроковий земельний сервітут ОСОБА_2 , з метою проїзду та проходу до належного їй на праві власності гаражу (зазначеного під літерою «А» цокольного поверху технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) та з метою проходу до належного їй на праві власності 1/2 частини хліва (зазначеного під літерою «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), згідно додатку № 4 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2021 року № 8710-8711.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 704 гривні 80 коп., а також 8 478 грн. сплаченої вартості проведеної судової експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Семененко Л.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. При визначені способу захисту слід враховувати, що спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосовувати.

Оскільки ОСОБА_2 , пред`явивши позовні вимоги про встановлення сервітуту, в подальшому після проведення земельно-технічної експертизи по справі не визначила обсяг прав та обов`язків його учасників, а суд не наділений правом самостійно визначити зміст сервітуту, рішення суду про часткове задоволення позову та встановлення земельного сервітуту згідно додатку № 4 до висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 29.10.2021 року № 8710-8711 є незаконним та необґрунтованим.

Разом з тим, поза увагою суд залишив той факт, що згідно висновку експерта від 29.10.2021 року № 8710-8711 не визначено межі встановлення можливих сервітутів.

Окрім цього, суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_2 не доведено неможливість задоволення інтересів останньої у будь-який інший спосіб в даній ситуації. Стороною позивача не надано доказів, що нормальне функціонування її господарства при використанні свого майна неможливе без встановлення сервітуту.

Також суд першої інстанції врахував нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 від 30.04.2005 року, у якій останній зазначив, що «враховуючи те, що у його користування переходить 2/3 частини хліва з підвалом під літерою «Б», згідно плану, натомість ОСОБА_2 користується в`їздом в гараж, який знаходиться на території належної йому земельної ділянки. При цьому надаючи таку згоду, ОСОБА_1 виходив із договору конкретного користування, посвідченого Тернопільською державною нотаріальною конторою 18 листопада 2004 року, про що зазначено у складеній ним заяві, і відповідно до якого сторони визначили порядок користування житловим будинком з надвірними побудованими і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Складаючи та підписуючи таку заяву, відповідач погодився надати ОСОБА_2 користування правом заїзду в гараж, який знаходиться на його земельній ділянці, а тому усвідомлював для себе усі наслідки».

Разом з тим, судом в оскаржуваному рішенні викладено неповний текст та зміст даної заяви , а саме, що ОСОБА_1 погодився надати ОСОБА_2 доступ до користування в`їздом в гараж, який знаходиться на території земельної ділянки належної ОСОБА_1 на праві власності за умови, що в замін у його користування переходить належні ОСОБА_3 2/3 частини хліва, який розташований на земельній ділянці ОСОБА_1 ОСОБА_2 дає згоду на використання належної їй земельної ділянки при добудові до належної ОСОБА_1 частини житлового будинку - шириною 1 метр 10 сантиметрів по довжині городу, але з умовою до підходу до вікна належної частини житлового будинку, в замін на вхід до сараю.

Умови заяви не були виконані жодною із сторін.

Оскільки ОСОБА_2 не виконала умови викладеної в заяві домовленості, відтак у ОСОБА_1 були всі підстави для облаштування на належній йому на праві власності земельній ділянці тимчасової споруди для зберігання свого автомобіля.

Таким чином, посилаючись на заяву ОСОБА_1 від 30.04.2005 року, як на доказ по справі, суд прийняв до уваги лише частину вказаного доказу, який не може бути доказом за умови використання повного тексту заяви.

Представник ОСОБА_2 адвокат Панчук С.М. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семененко Л.М., у якому зазначив, що сторони по справі є власниками суміжних земельних ділянок. З урахуванням місць розташування обох земельних ділянок доступ до гаражу та хліва позивача можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Аналогічний висновок міститься у висновку судової земельно-технічної експертизи.

В той же час, з врахуванням того, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу використовувати свою власність у повному обсязі, а відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №8710-8711 від 29.10.2021 р., безперешкодний доступ (проходу) до належної позивачу 1/2 частини хліва з підвалом та проходу і проїзду позивачу до належного їй гаражу відсутній, оскільки дане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці відповідача, то порушене право позивача підлягає захисту.

Таким чином, варіант встановлення земельного сервітуту, визначеному у висновку проведеної судової земельно-технічної експертизи є єдино можливим, законним, обґрунтованим, а також розумним і справедливим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Семененко Л.М. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Панчук С.М. подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семененко Л.М. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника ОСОБА_2 адвоката Панчук С.М.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи часткова позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй спірним майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР № 063310, виданого 26 травня 2004 року Тернопільським районним відділом земельних ресурсів, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 29.07.2003 № 1-338, є власником земельної ділянки, площею 0,0439 га, розташованої в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 76.

Як вбачається із Інформаційної довідки № 1187, виданої 26.09.2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро, станом на 01.01.2013 року, 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , з яких : - 1/4 частина на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Петриківською сільською радою 15.04.2003 року на підставі рішення виконкому № 22 від 25.02.2003 року та записаного в реєстрову книгу № 4, за реєстровим № 524; - 2/4 частини на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 30.08.2004 року за реєстровим №1-1677 та записано в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 524.

Відповідно до договору конкретного користування від 18 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2445, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовилися про наступний порядок користування житловим будинком по по АДРЕСА_1 : у користування ОСОБА_4 переходять: житлова кімната 2-6, площею 19,3 кв.м.; житлова кімната 2-7, площею 21,3 кв.м.; літня кімната 3-2, площею 15,7 кв.м.; 1/2 частина хліва з підвалом літ.»Б», 1/5 частина огорожі «І». У користування ОСОБА_2 переходять: коридор 1-1, площею 8,5 кв.м.; коридор 1-2, площею 5,6 кв.м.; котельня 1-3, площею 20,4 кв.м.; кладова 1-4, площею 4,7 кв.м.; гараж 1-5, площею 28,0 кв.м.; коридор 2-1, площею 6,4 кв.м.; коридор 2-2, площею 11,3 кв.м.; житлова кімната 2-3, площею 20,8 кв.м.; житлова кімната 2-4, площею 19,3 кв.м.;, житлова кімната 2-5, площею 15,4 кв.м.; ванна 2-8, площею 2,7 кв.м.; кухня 2-9, площею 5,7 кв.м.;, літня кімната 3-1, площею 15,6 кв.м.; 1/2 частина хліва з підвалом літ. «Б», вбиральня літ. «В», ворота «1», хвіртка «2», 4/5 огорожі «1».

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0439 га в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.04.2005 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕАС № 438755 від 03.04.2013 року, наданого Реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області.

Із заяви ОСОБА_1 , посвідченої 30 квітня 2005 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., вбачається, що ОСОБА_1 як співвласник житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами власник 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 , згідно договору конкретного користування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 18 листопада 2004 року, в його користуванні перебуває 1/2 частина хліва з підвалом та на його частині земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних будівель, знаходиться в`їзд в гараж співвласника ОСОБА_2 , при цьому вносять деякі зміни, а саме: у його користування переходить 2/3 частини хліва з підвалом під літ. «Б», згідно плану, а ОСОБА_2 користується в`їздом в гараж, який знаходиться на території належної йому земельної ділянки. При добудові до належної йому частини житлового будинку ОСОБА_2 дає згоду на використання належної їй земельної ділянки, шириною 1 метр 10 сантиметрів по довжині городу, але з умовою до підходу до вікна належної їй частини житлового будинку, в замін на вхід до сараю. ОСОБА_1 зобов`язується всі комунікації газ, світло, воду проводити окремо з центральної труби.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо надання право проходу та проїзду до належного ОСОБА_2 3/4 частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами (хліва та гаражу), що розташовані по АДРЕСА_1 і які знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0439 га в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

22.05.2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою від про надання їй можливості встановлення земельного сервітуту, а саме право проходу та проїзду до належного їй майна, яку було надіслано цінним листом з описом про вкладення. Однак, відповідач не погоджується надати їй таке право та встановити сервітут.

Як вбачається із Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 8710-8711 від 29.10.2021 року, експертом встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_2 відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку. Площа фактичного користування гр. ОСОБА_2 в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0628 становить 0,0404 га. Фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку. Площа фактичного користування гр. ОСОБА_1 в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0626 становить 0,0381 га. Належна ОСОБА_2 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літерою «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 ( ОСОБА_1 ). Частина цокольного поверху, а саме: (приміщення 1-1;1-2;1-4;-1-5) (зазначеного під літерою «А» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), розташована на земельній ділянці з кадастровим :02:001:0626 належній гр. ОСОБА_1 . Частина цокольного поверху а саме: (приміщення 1-3) (зазначеного під літерою «А» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) розташована на земельній ділянці :02:001:0628 належній ОСОБА_2 . Частина цокольного поверху включаючи гараж (приміщення 1-5) розташовані на земельній ділянці ОСОБА_1 . Під час огляду встановлено, що перед воротами в гараж улаштована тимчасова, накрита прозора споруда. Перед спорудою улаштовані ворота належні ОСОБА_1 . Тому, можливість безперешкодного проїзду до гаражу відсутня. Безперешкодний доступ до (проходу) до належної їй 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літерою «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), а також проходу та проїзду до гаражу (зазначеного під літерою «А» цокольного поверху технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) відсутній. Варіанти сервітуту встановлено у додатку 4 до складеного висновку. Експертом у зазначеному висновку також встановлено розмір сервітуту, необхідний для проходу та проїзду до належного на праві власності позивачу гаражу, а також проходу до її 1/2 частини хліва. Так, ширина сервітуту для проходу до належної позивачу 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літерою «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) становитиме 1 метр. В результаті дослідження було запроектовано варіант сервітуту площею 5 кв.м. та периметром 12 метрів. Для реалізації вказаного варіанту необхідним є улаштування хвіртки необхідної ширини у паркані з металевої сітки. В результаті проведеного дослідження було запроектовано сервітуту на право проїзду до гаражу позивача площею 10 кв м та периметром 13 метрів. Для реалізації вказаного варіанту необхідно демонтувати розташовану перед воротами тимчасову накриту споруду, чим спростовуються доводи апеляційної скарги заявника.

Таким чином, експертом у зазначеному висновку встановлено, що безперешкодний доступ (проходу) до належної позивачу 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літерою «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), а також проходу та проїзду позивачу до належного їй гаражу (зазначеного під літерою «А» цокольного поверху технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), відсутній, оскільки дане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці відповідача і який встановленням тимчасової споруди(що ним самим не заперечується) позбавив позивачку на належне користування її майном.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон(статті 91,96 ЗКУ).

Відповідно до вимог ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, яке здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Згідно ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в - 1 )право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в - 2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в - 3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; в - 4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г - 1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; ж - 1) право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; з) інші земельні сервітути.

Відповідно до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом.

Відповідно до положень ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, з наступними змінами від 19 березня 2010 року № 2, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК України, частина перша статті 101 ЗК України), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК України). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітут), оскільки в добровільному порядку між сторонами не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту, хоча нормальне користування позивачкою належною частиною її майна неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, а також те, що потреби ОСОБА_2 у забезпеченні проходу та проїзду до власного майна не можуть бути задоволенні у інший спосіб, так як ОСОБА_1 , встановивши на своїй земельній ділянці тимчасову споруду (в якій тримає свій транспортний засіб) перекрив доступ до її майна.

Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта на те, що згідно висновку експерта від 29.10.2021 року № 8710/8711 не визначено межі встановлення можливих сервітутів, оскільки в самому висновку запроектовано варіант сервітуту площею 5 кв.м та периметром 12 метрів. Для реалізації вказаного варіанту необхідним є улаштування хвіртки необхідної ширини у паркані з металевої сітки. В результаті проведеного дослідження було запроектовано сервітуту на право проїзду до гаражу позивача площею 10 кв.м та периметром 13 метрів. Для реалізації вказаного варіанту необхідно демонтувати розташовану перед воротами тимчасову накриту споруду.

Голослівним є твердження представника апелянта на неправомірне посилання в експертизі на те, що для реалізації встановлення сервітуту про встановлення права проїзду на транспортному засобі необхідно демонтувати розташовану на земельній ділянці ОСОБА_1 тимчасову накриту споруду, яка використовується ним як гараж для зберігання належного йому на праві власності транспортного засобу, яка фактично перекриває доступ позивачки до її майна. Однак ОСОБА_1 заперечує щодо знесення встановленої тимчасової споруди на своїй земельній ділянці, мотивуючи тим, що земельна ділянка ОСОБА_2 вільна і вона може перенести на свою сторону, належне їй майно.

Надуманим є твердження представника апелянта про те, що судом неправомірно було взято до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 від 30.04.20005 року, якою він дозволив ОСОБА_2 користуватись в`їздом в гараж, який знаходиться на території належної йому земельної ділянки. Безпідставними є твердження апелянта на те, що гараж ОСОБА_2 не потрібний із-за відсутності у неї транспортного засобу, оскільки спростовується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ марки «ГАЗ 2410» серії НОМЕР_1 , виданим 12.05.1999 р. ОРЕВ м. Тернопіль.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семененко Людмили Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року залишити без зміни.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2023 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.Я. Міщій

Г.М. Шевчук