Справа № 442/2250/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2347/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Копанського М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Яцишина Івана Володимировича на додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

в березні 2021 ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила на підставі статтей 60, 61, 69-71 СК України, статті 372 ЦК України визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, що розміщені на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ „ПриватБанк та в індивідуальному банківському сейфі; в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на момент ухвалення рішення (станом на день звернення до суду гривневий еквівалент згідно офіційного курсу НБУ становить 554 000,00 грн).

В травні 2021 ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить: визнати особистою приватною власністю одного з подружжя - ОСОБА_1 грошові кошти, які розміщені в АТ КБ „ПриватБанк на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD301 від 25.11.2020 на строк до 25.11.2021 в сумі 3000 доларів США та на депозитному вкладі „Стандарт №SAMDNWFD101 від 25.11.2020 на строк до 25.08.2021 в сумі 2000 доларів США; визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно, а саме транспортний засіб марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 5 673,11 доларів США, які розміщені на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ „ПриватБанк на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02.07.2018; в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості транспортного засобу марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та Ѕ коштів депозитного вкладу в сумі 5 673,11 доларів США, що знаходяться на депозитному вкладі № SAMDNWFD001 від 02.07.2018 в еквівалентні згідно офіційного курсу НБУ на момент укладення судового рішення; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за кожним із них по 1/2 частині боргових зобов`язань щодо стягнення на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 25 000,00 доларів США, що складає по 12 500,00 доларів США за кожним.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2022 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково.

Визнано особистою приватною власністю одного з подружжя ОСОБА_1 грошові кошти, які розміщені в АТ КБ „ПриватБанк на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD301 від 25.11.2020 на строк до 25.11.2021 в сумі 3000 доларів США та на депозитному вкладі „Стандарт №SAMDNWFD101 від 25.11.2020 на строк до 25.08.2021 в сумі 2000 доларів США.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості транспортного засобу марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 345700 гривень.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 673,11 доларів США, які розміщені на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ „ПриватБанк на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02 липня 2018 року.

В порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ коштів депозитного вкладу в сумі 5 673,11 доларів США, що знаходяться на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02.07.2018, що згідно офіційного курсу НБУ на момент укладення судового рішення становить 103 728,84 гривень.

В решті позову відмовлено.

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20400 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 645,50 грн.

Заяву мотивував тим, що представництво інтересів ОСОБА_1 у Дрогобицькому міськрайонному суді здійснювалось адвокатом Копанським М.Л. на підставі ордеру від 06 квітня 2021 року серії ВС № 1069023. Так, 06 квітня 2021 року між позивачем та адвокатом Копанським Миколою Львовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 06/04. За умовами Договору правова допомога надається у цивільній справі № 442/2250/21 за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (п.1.1 Договору). За умовами додаткової угоди до Договору розмір гонорару за надання правової допомоги в суді першої інстанції (вартість послуг) складає: аналіз позовної заяви ОСОБА_2 про розподіл майна 1 000 грн, підготовка та написання зустрічної позовної заяви про визнання права особистої приватної власності на майно та поділ майна подружжя 5 000 грн, представництво інтересів у суді першої інстанції (участь у одному судовому засіданні незалежно від кількості затраченого часу) - 800 грн, витребування доказів - 800 грн.

Крім цього, судом при винесенні рішення також не визначено питання розподілу судових витрат, які понесені позивачем (за зустрічним позовом), а саме: судовий збір за подання зустрічної позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 454,00 грн. квитанція № ПН 1235105 від 14 травня 2021 року, 2 210,20 грн - квитанція № ПН 1235108 від 14 травня 2021 року, 4 599,90 грн - квитанція № ПН1244704 від 31 травня 2021 року та 1 381,40грн - квитанція № ПН 1248174 від 07 червня 2021 року, що в загальному становить 8 645,50 грн.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 014, 39 гривень сплаченого судового збору та 11 832 гривні витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Яцишин Іван Володимирович. Просить додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2022 року скасувати.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідно до змісту рішення в заяві вказано витрати на правничу допомогу, однак не долучено будь якого розрахунку понесення таких, актів виконаних робіт, квитанцій, чеків тощо, сама зустрічна позовна заява підписана ОСОБА_1 , а не його представником, додатки, долучені до неї не завірені. Звертає увагу й на те, що заява про ухвалення додаткового рішення підписана ОСОБА_1 , а не його представником.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами статті 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятої - сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що, подаючи у травні 2021 року зустрічний позов, ОСОБА_1 повідомив орієнтовний розрахунок витрат по розгляду даної справи, в судовому засіданні 05 серпня 2022 року перед судовими дебатами його представник зробив відповідну заяву, а 10 серпня 2022 року сам ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат.

До заяви, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, надав суду: договір про надання правової допомоги № 06/04 від 06 квітня 2021 року, додаткову угоду №1 до зазначеного договору, Акт прийому-передачі наданих послуг від 08 серпня 2022 року, в яких викладено детальний опис робіт адвоката та вартість таких, а саме:

-аналіз позовної заяви ОСОБА_2 про розподіл майна 1 000 грн.,

-підготовка та написання зустрічної позовної заяви про визнання права особистої приватної власності на майно та поділ майна подружжя - 5 000 грн.,

-представництво інтересів у суді першої інстанції (участь у одному судовому засіданні незалежно від кількості затраченого часу) - 800 грн.,

-витребування доказів - 800 грн.

Встановивши такі обставини, колегія суддів вважає, що наявні, передбачені процесуальним законом підстави, для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, адже останнім дотримано процедуру подачі заяви про стягнення цих витрат.

У цьому зв`язку, колегія суддів вважає, що за обставинами цієї справи та зважаючи на відсутність клопотання іншої сторони про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що з врахуванням принципу диспозитивності та змагальності, а також правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові № 523/3904/19 від 09.02.2022 року, відповідно до якого, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, наявні підстави для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу, а саме про стягнення таких пропорційно до задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини справи, вирішив питання розподілу судових витрат згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі додаткового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 270, 315, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Яцишина Івана Володимировича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В.Ніткевич