Провадження № 22-ц/802/85/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Хомича Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик Олександра Євгеніївна, ОСОБА_6 , про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_6 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року, В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик О. Є., про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Одночасно із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а тому просила суд: 1) накласти арешт на наступне нерухоме та рухоме майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4456;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:2738;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4520;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4489;

- автомобіль Lexus RX, 2019 року випуску, НОМЕР_1 .

2) заборонити ОСОБА_3 в будь-який спосіб накладати будь-яке обтяження на належне їй рухоме та нерухоме майно, яке зазначено вище.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28;

2) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4456, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080;

3) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:2738, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8;

4) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4520;

5) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:4489.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_6 , як третя особа на стороні відповідача, яка вступила в дану справу згідно ухвали суду від 20 вересня 2022 року, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову не лише не виконують покладену на них функцію гарантування виконання можливого рішення суду, а є безпідставними, необґрунтованими, незаконними та порушують її права та законні інтереси, оскільки вона на даний час є власником вказаного нерухомого майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідачі, повідомлені судом належним чином рекомендованими листами, про що є в матеріалах справи відповідні підтвердження, в судове засідання не з`явилися.

Від ОСОБА_6 надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте жодних підтверджуючих поважність причини її неявки в судове засідання документів вона суду не надала.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розгляд справи проводити за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на зазначене судом майно, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог заявника та співмірності виду забезпечення позову із позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду та вважає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстави для висновків щодо помилковості оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Як встановлено судом із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_10 , після чого відкрилася спадщина на його майно та 06 січня 2021 року приватним нотаріусом за заявою відповідачки ОСОБА_3 було проведено реєстрацію відповідної спадкової справи.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 30.01.2018 року в м. Варшаві Республіки Польща, підтверджено, що малолітній ОСОБА_11 є сином померлого ОСОБА_10 .

01 лютого 2021 року ОСОБА_2 також подала до нотаріуса заяву в інтересах малолітнього ОСОБА_1 про прийняття ним спадщини.

З копії спадкової справи № 01/2021 видно, що 16 листопада 2021 р. нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що було зареєстроване за спадкодавцем, в тому числі і на ј частину на ім`я ОСОБА_1 .

Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ј частку спадщини малолітньому ОСОБА_12 щодо майна, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Таким чином, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, умовою застосування яких є достатньо обґрунтоване припущення, або існування побоювання, що виконання ухваленого по суті позовних вимог у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Вищезазначене узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову є підставними, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються питання визнання права власності на частину спадкового нерухомого майна за малолітнім сином спадкоємця ОСОБА_10 , на яке заявник просить накласти арешт.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду ОСОБА_2 в інтересах дитини ОСОБА_8 стало порушення відповідачем, на думку позивача, його спадкових прав. Позов обгрунтовано тим, що діями відповідача малолітнього ОСОБА_8 залишено без законного права на спадкування після смерті його батька частини спірного нерухомого майна. Позовні вимоги стосуються відновлення права малолітнього на спадкування саме даного майна, на яке законний представник просить накласти арешт до вирішення справи по суті.

Заява про забезпечення позову обгрунтована метою якнайкращого захисту інтересів дитини, існуванням підтвердженого ризику подальшого відчуження майна іншим особам, враховуючи попередню поведінку відповідача щодо цього майна та наявність реального бажання його відчужити на користь третіх осіб.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що на підтвердження реальності ризиків відчуження вказує те, що 16 листопада 2021 року, вже після смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_3 вчинила юридично значимі дії стосовно будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:4456, а саме - передала їх в іпотеку іншій особі ОСОБА_6 .

Отже, суд взяв до уваги, що відповідач вчиняє реальні заходити для відчуження майна на користь третіх осіб.

Про це також свідчить і те, що в подальшому, під час розгляду справи 31 травня 2022 року право власності на це майно на підставі вказаного договору іпотеки перейшло до ОСОБА_6 , хоча оскаржувана ухвала про накладення арешту на майно була постановлена судом ще 13 грудня 2021 року.

З огляду на те, що між сторонами реально виник спір щодо визнання права власності в порядку спадкування, який має на меті захист спадкових прав малолітнього ОСОБА_8 , що було судом першої інстанції взято до уваги, а здійснення будь-яких дій щодо даного будинку та земельної ділянки створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, тому апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки такий вид забезпечення позову спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в захисті законних інтересів позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, суд правильно застосував норми процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та необгрунтованості ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді