Справа № 541/3188/22
Номер провадження 2/541/163/2023
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

01 лютого 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шатілової Л.Г..,

за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2022 року адвокат Акрітов К.К. звернувся до суду, в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час виконання військового обов`язку за період з 01 травня 2021 року по 19 липня 2022 року включно та 1000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Антарес-2000» з липня 2018 року. 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Військову присягу прийняв 17 листопада 2018 року при в/ч НОМЕР_1 . 23.04.2019 року уклав контракт з Міністерством Оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 строком на три роки . Зазначає, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, а тому на нього розповсюджується дія статті 119 КЗпП України і він має право на збереження за ним місця роботи та отримання середнього заробітку у ТОВ «Антарес-2000». Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період 01.05.2019 року по 30.04.2021 року. З квітня 2021 року ТОВ «Антарес-2000» перестало нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток без пояснення причин.

В зв`язку з цим позивач для захисту своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2022 відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Надав суду довідку про проходження військової служби та розрахунок судових витрат (а.с.76-84).

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання 18.01.2023, 01.02.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи (а.с. 57,58,62,74).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Антарес-2000», що встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.35-39).

21.04.2019 ОСОБА_1 уклав контракт із Міністерством Оборони України строком на три роки про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.18-21). Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2023 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 з 08.10.2018 року (а.с. 77).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, об`єктів критичної інфраструктури, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року №113-VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію».

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ, який набрав чинності 24 лютого 2022 року, оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб. Відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року «Про подовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2264-ІХ, який набрав чинності 24 травня 2022 року, продовжено з 25 травня 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501-IX продовжено з 23 серпня 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-IX продовжено з 21 листопада 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно зі частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

За змістом статті 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Частина 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції чинній до 18.07.2022 включно) передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими порядком, який встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

З огляду на викладене, підлягає захисту порушене право позивача.

Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково , стягнувши із Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 01 травня 2021 року по 18 липня 2022 року включно до внесення змін в ст.119 КЗпП України, в розмірі 79190,68 грн., виходячи з розрахунку: 178,76 грн середньоденний заробіток х 443 робочих днів. У зв`язку з не наданням відповідачем інформації про середній заробіток позивача, розрахунок компенсаційних виплат був зроблений згідно розміру середнього заробітку, встановленого рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2021 року, яке набрало законної сили 20.01.2022.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди заподіяної позивачеві, суд виходить з положень ст. 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на допущені ТОВ «Антарес-200» порушення трудових прав позивача, що проявилися в ігноруванні вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить до переконання, що позивачеві було заподіяно моральної шкоди, але зазначений позивачем розмір моральної шкоди, зважаючи на зміст його позовних вимог, є завищеним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та заподіяним моральним стражданням.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає, достатнім розмір морального відшкодування у сумі 500 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування законодавства про працю», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем при зверненні до суду заявлено дві майнові позовні вимоги. Судовий збір в розмірі 989,72 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку, від сплати якого позивач був звільнений в силу закону, у зв`язку із частковим задоволенням даної вимоги підлягає стягненню з відповідача на користь держави. У зв`язку із частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, із відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 496,20 грн. Таким чином загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 1485,92 грн.

Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги.

Відповідно статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, представником позивача надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, розрахунок судовий витрат, довідку про отримання оплати, згідно якої позивач сплатив адвокату 3225,00 грн.

Таким чином, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 3225,00 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. ст.133, 137, 265-268, 280, 281, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» на користь ОСОБА_1 компенсаційні виплати в розмірі середнього заробітку за період з 01 травня 2021 року по 18 липня 2022 року включно в розмірі 79190 (сімдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто) гривень 68 копійок та 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3225 ( три тисячі двісті двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» на користь держави судовий збір в розмірі 1485 грн 92 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Миргородській міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Акрітов Кіріак Костянтинович, адреса: м.Миргород, Полтавська область, вул. Воскресінська, 9 оф. 9.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000», юридична адреса: 36011 м.Полтава, вул. Довженка, 2-ж, .

Суддя: Л. Г. Шатілова