РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023

м.Харків

Справа № 639/408/21

провадження 2/639/110/23

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря Семенюк А.Є.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник позивача- ОСОБА_2

відповідач- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа-Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до сина ОСОБА_3 , 3 особа-Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 10.11.2003 р. та частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 на підставі договору купвлі-продажу від 26.04.2005 р.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 до травня 2012 р. В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало декілька об`єктів нерухомого майна, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 і чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , де вони були зареєстровані і проживали. У 2015 р., з метою розподілу майна позивачем подано до суду позов до колишнього чоловіка , за вимогами якого вона бажала замість власності певних квартир виділити їй в цілому чотирикімнатну квартиру та двокімнатну квартиру, яка була оформлені на її ім`я. Оскільки відповідач не надав згоду за запропонований варіант розподілу спільного майна та в кожній квартирі йому належить половина об`єкта нерухомості, судом частково проведено розподіл та за ОСОБА_1 визнано право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

Як зазначила позивач, ОСОБА_6 раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу за заявою сина ОСОБА_3 , якому повідомлено про наявність заповіту батька на невідому особу ОСОБА_4 , 1994 р. народження.Враховуючи, що правовстановлюючі документи на спільне майно, а саме на дві двокімнатні квартири оформлені на померлого, з метою збереження свого майна та недопущення оформлення на спадкоємців частини майна, яка є її власністю, позивач вимушена була звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1 не заперечував та підтвердив, що незважаючи на розірвання шлюбу батьки проживали разом у чотирикімнатній квартирі до останнього дня, коли 21 жовтня 2020 р. батько захворів на коронавірус, потрапив до лікарні, де і помер. Двокімнатні квартири батьки постійно здавали в оренду, половину грошей ОСОБА_6 щомісячно передавав матері, вона вела домашнє господарство, готувала їжу, оплачували комунальні послуги тощо.Про те, шо батько одружився ще у 2018 р. ніхто не знав і про це дізнались після його смерті від нотаріуса, при поданні заяви про прийняття спадщини.

За заявою ОСОБА_5 , якою повідомлено про перебування її і ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2018 р., а також ОСОБА_4 -спадкоємця за заповітом, посвідченим 22.12.2015 р. , ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.04.2021 р. залучені до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( а.с. 145-146).

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з`явились тільки на підготовче засідання, в судові засідання не з`являлись, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістили, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалися.

Представник ОСОБА_4 подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності з посиланням на те, що шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 розірвано на підставі рішення суду від 08.05.2012 р., після цього позивачка не цікавилась спірними квартирами та до 25.01.2021 р. до суду не зверталась ( а.с. 160).

Від ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо застосування наслідків спливу позовної давності, в яких вона стверджувала, що за життя ОСОБА_6 визнавав її право на частину вказаних квартир , не порушував його. У двокімнатних квартирах весь час проживали квартиранти, ніхто з подружжя там не був зареєстрованим, половину грошей від передачі в оренду щомісячно ОСОБА_6 передавав позивачеві та з них проводилася оплата комунальних послуг разом з ОСОБА_6 , поточний ремонт помешкання.Також після розірвання шлюбу ОСОБА_6 продовжував постійно проживати в чотирикімнатній квартирі з колишньою дружиною, щодня користувався гаражем у дворі, про існування нової дружини ніколи не розповідав і про цей факт позивач дізналася після смерті чоловіка від нотаріуса. Права позивача на квартири стали порушуватися ОСОБА_7 після поховання ОСОБА_6 . Відповідачі замінили замки на вхідних дверях квартир, доступу до квартир позивач не мала, ОСОБА_7 вселила сторонніх осіб і поступово накопичувала борги за комунальні послуги, яких раніше не було. Вважає, що строк позовної давності для позивача почався з листопада 2020 р., з моменту встановлення факту порушення її володіння нерухомим майном ( а.с. 166-167).

Представник 3 особа- 2-ої ХМДНК в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю ( т. 2 а.с. 6,16).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.02.2021 р., за клопотанням позивача, витребувані з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори відомості зі спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) про наявність або відсутність заповіту після смерті ОСОБА_6 , а також інформація про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 38-39).

Частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову та ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.04.2021 р. заборонено державному нотаріусу Другої Харківської міської державної нотаріальної контори видавати спадкоємцям свідоцтво про право на спадщну після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадковою справою № 667956160, до набрання судового рішення у справі законної сили ( а.с. 148-149).

Ухвалою суду від 30.04.2021 р. позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа-2-а ХМДНК про визнання права власнос ті в порядку спадкування за заповітом повернута позивачеві, за клопотанням представника ОСОБА_4 ( а.с. 150-151).

У підготовчому засіданні ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.07.2021 р. відмовлено представнику відповідача ОСОБА_4 -адвокату Туруті З.О. у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі ( а.с. 184-186).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.02.2022 р. клопотання представника ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі до вирішення цивільної справи, яка розглядається Ленінським районним судом м.Харкова за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа-2-а ХМДНК про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення ( а.с. 233-234).

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення позивача, його представника, відповідача, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у повторному зареєстрованому шлюбі з 30.01.1997 р., мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.04.2012 р. шлюб між подружжям ОСОБА_8 розірвано ( а.с. 8,23, 121).

Під час шлюбу подружжям на спільні сумісні кошти придбані наступні об`єкти нерухомого майна:

-двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 загальною площею 51,3 кв.м., житловою 28,7 кв.м. , на ім`я ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 10.11.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. за реєстровим №4222;

-двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 загальною площею 45,8 кв.м., житловою 27,5 кв. м., на ім`я ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 26.04.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. за реєстровим №1842;

-двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3 загальною площею 52,4 кв.м., житловою 28,4 кв. м. , на ім`я ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу від 26.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим №2991;

-чотирикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 77,4 кв.м. житловою-57,7 кв.м. Квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по частині за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло , видане 20.03.1997 р. органом приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці та рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.08.2015 р. ( а.с. 10-18).

В квартирі АДРЕСА_4 проживали і були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ( а.с. 5-6, 25). Двокімнатні квартири Башкови здавали в оренду, що підтвердив позивач, відповідач ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 .

У 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та просила виділити їй чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_4 і двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Рішенням встановлено, що три двокімнатні квартири належать сторонам у рівних частках, чотирикімнатна квартира приватизована. Оскільки відповідач ОСОБА_6 не надав згоду на запропонований позивачкою варіант розподілу спільного майна та в кожній квартирі йому належить половина об`єкта нерухомості, а законодавством не передбачена можливість обміняти його право власності на частину квартир за рахунок надання йому, без його згоди , іншої частини, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягали та в межах позовних вимог за нею рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.08.2015 р. визнано право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_4 ( а.с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) 03.11.2020 р. ( а.с. 62).

За життя ОСОБА_6 22.12.2015 р. склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., яким все свої майно заповідав ОСОБА_4 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулись 11.11.2020 р. син спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з якою спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2018 р. ( а.с. 20,21,59,60, 61,63-65,86,87).

Крім того, до нотаріальної контори 28.01.2021 р. звернулась ОСОБА_1 із заяваою про видачу їй свідоцтва про право власності на майно, яке було нажито за період шлюбу з ОСОБА_6 з 03.01.1997 р. по 08.05.2012 р. , а саме на частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та на частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 85).

Звертаючись з позовом до суду про визнання права власності на частини квартир, що набуті в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6 , позивач посилається на те, що при оформленні спадкового майна будуть порушені її права, оскільки спільне майно подружжя не розподілено, на спадкодавця зареєстровані квартири квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , в яких мається доля ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу (далі СК) України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, згідно статті 70 СК України, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені положення закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17).

Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Спірні квартири придбані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за час перебування їх у шлюбі та належать їм у рівних частинам.Оскільки зазначені обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.08.2015 р., що набрало законної сили, згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України такі обставини не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Заявлена відповідачем вимога про застосування до позовних вимог строку позовної давності не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 2 статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-258цс15.

Матеріали справи свідчать про те, і це не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу у 2012 році і по час звернення позивача до суду з даним позовом у січні 2021 р. ОСОБА_6 і ОСОБА_1 продовжували разом мешкати у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 до смерті ОСОБА_6 , а також здавали в оренду належні їм двокімнатні квартири, отримувати дохід, який між ними поровну розподілявся, а тому питання щодо оспорювання права власності іншого з колишнього подружжя або порушення прав іншого із співвласників не виникало. Доказів, які б свідчили про протилежне, суду не надано.

Як зазначає позивач , її право було порушено у листопаді 2020 р., тобто вже після смерті колишнього чоловіка, коли відповідачі ОСОБА_7 терміново замінили на вхідних дверях в квартири замки та вселели невідомих осіб.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 -сусіди по квартирі та будинку стверджували, що сім`я ОСОБА_8 проживала у кв. АДРЕСА_4 спільно до дня смерті ОСОБА_6 , здавали свої інші квартири в оренду,про розірвання їх шлюбу не знали, оскільки бачили їх разом, ОСОБА_6 кожного дня гуляв з собакою, спілкувався з сусідами.

Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 дізналась про порушення її права власності щодо спірних квартир у листопаді 2020 року, в зв`язку із чим у січні 2021 р. звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частину квартир в порядку поділу спільного майна подружжя.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач звернулась до суду в межах строків, передбачених частиною 2 статті 72 СК України, у зв`язку із чим не має правових підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків спливу позовної давності.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 доОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа-Друга Харківська міська державна нотаріальна контора - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та частину двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 в порядку розподілу майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 );

Відповідачі- ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 );

- ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , прож. АДРЕСА_8 );

- ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_8 );

Третя особа-Друга Харківська міська державна нотаріальна контора ( , м.Хаків, вул.Озерянська, 6).

Повне судове рішення складено 13.02.2023.

СУДДЯ -