Ухвала

16 січня 2023 року

м. Київ

справа № 276/1458/14-ц

провадження № 61-514ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Виконавчого комітету Ягодинської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «А Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про часткове скасування рішень сесії, свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадщину у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Ягодинської сільської ради (далі - ВК Ягодинської сільської ради), Товариства з обмеженою відповідальністю «А Сервіс» (далі - ТОВ «А Сервіс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта» (далі - ТОВ «Аеліта»), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про часткове скасування рішень сесії, свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадщину у порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Вони є спадкоємцями першої черги за законом. У встановлений законом 6-ти місячний строк звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами щодо прийняття спадщини. Заведено спадкову справу та відповідно видано їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину спадкового майна за кожним, а саме, тільки на частку у статутному фонді ТОВ «Аеліта». В подальшому, звернулись до органів нотаріату з приводу видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 221.1 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , однак державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Вказували, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спадкодавцем було придбане згідно договору купівлі - продажу від 19 листопада1998 року, посвідченого державним нотаріусом Володар-Волинської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 1658, але належним чином не зареєстровано в органах БТІ та відповідно не внесено запис у реєстр права власності. При житті право власності на нежитлове приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спадкодавець не зареєстрував.

Зазначали, що після смерті спадкодавця вони утримують спадкове майно, проводять поточні ремонти, сплачують послуги, здійснюють підприємницьку діяльність безпосередньо у цьому кафе. Реалізувати свої спадкові права як спадкоємці після смерті ОСОБА_2 , станом на день подання позову, не мають можливості, оскільки власником спадкового майна є ТОВ «А Сервіс», яке набуло право власності всупереч вимог закону.

Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просили суд:

- визнати частково недійсним та скасувати рішення ВК Ягодинської сільської ради від 27 листопада 2008 року № 82, за яким визнано право власності ТОВ «Аеліта» на 20/100 частки комплексу дорожнього сервісу та право власності ОСОБА_6 на 80/100 за адресою: АДРЕСА_1 , в частині передачі у власність 221.1 кв. м нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належної ОСОБА_2 ;

- визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 15 грудня 2008 року серії НОМЕР_1 , видане на ТОВ Аеліта» на 20/100 частки та свідоцтво про право власності від 15 грудня 2008 року серії НОМЕР_2 , видане ОСОБА_6 на 80/100 частки комплексу дорожнього сервісу за адресою: АДРЕСА_1 , в частині передачі у власність 221.1 кв. м ТОВ «Аеліта» та ТОВ «А Сервіс» нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належної ОСОБА_2 ;

- визнати частково недійсним та скасувати рішення ВК Ягодинської сільської ради від 27 квітня 2011 року № 27 та свідоцтво від 24 травня 2011 року про право власності ОСОБА_7 на 20/100 частки комплексу дорожнього сервісу за адресою: АДРЕСА_1 , в частині передачі у власність 221.1 кв. м нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належної ОСОБА_2 ;

- визнати частково недійсним та скасувати рішення ВК Ягодинської сільської ради від 23 червня 2011 року № 36 та свідоцтво про право власності від 25 липня 2011 року, видане ТОВ «А Сервіс» на 1/1 частки комплексу дорожнього сервісу за адресою: АДРЕСА_1 , в частині передачі у власність ТОВ «А Сервіс» 221.1 кв. м будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належної ОСОБА_2 ;

- визнати за ними право власності на спадкове майно у вигляді нежитлового приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальна площа якого складає 221.1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом, у розмірі по 1/5 ідеальних часток від загальної площі спадкового майна;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно у вигляді приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальна площа якого складає 221.1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом, у розмірі по 2/5 ідеальних часток від загальної площі спадкового майна.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , відмовлено. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2016 року скасовані.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , вважали доведеним факт правомірності набуття права власності ТОВ «А-Сервіс» на комплекс дорожнього сервісу, який розташований АДРЕСА_1 .

05 січня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у цій справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі (принаймні так суд розуміє зміст абзацу 10 сторінки 6 та абзацу 3 сторінки 7 касаційної скарги) заявники вказують, що оскаржують судові рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи свою касаційну скаргу підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначеною у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду), заявники не зазначають яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду і в яких саме постановах Верховного Суду не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, обґрунтовуючи свою касаційну скаргу підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначеною у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), заявники не вказують щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підстави касаційного оскарження судових рішень на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Наведене свідчить про невиконання заявниками вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд роз`яснює заявникам положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявники не виконали вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявникам.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , до Виконавчого комітету Ягодинської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «А Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про часткове скасування рішень сесії, свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадщину у порядку спадкування повернути заявникам.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак