Справа № 456/2475/19
Провадження № 4-с/456/5/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа ПАТ «ВіЕйБіБанк» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо, особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. від 26 серпня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №65418188. В обґрунтування скарги покликається на те, що 14.05.2021 старшим державним виконавецем Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання Фондом гарантування вкладів фізичним осіб рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2015 у справі №456/2432/15-ц згідно виконавчого листа №456/2475, виданого 29.04.2021. Боржником у постанові зазначено ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк». 26.08.2022 державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надісланням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. При цьому зазначає, що державним виконавцем, всупереч вимог закону, не проведено заміну сторони виконавчого провадження на підставі постанови дирекції ФГВФО від 03.09.20202 №1627, а саме з боржника Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» на боржника ПАТ «ВіЕйБіБанк» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо. Просить суд врахувати, що державним виконавцем не виконано всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та не вжито всіх належних заходів для виконання судового рішення.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилася, подала на адресу суду заяви про розгляд скарги у її відсутності.

Заінтересована особа ПАТ «ВіЕйБіБанк» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд скарги у її відсутності.

Особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. подала на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження, в судове засідання не з`явилася, при цьому подала заяву про розгляд скарги у її відсутності.

На підставі ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження ВП №65418188, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (статті 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 923/182/13 та у постанові від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14 дійшов висновків: та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення боржником, воно не може бути виконано без його участі на підставі абз. 2 ч. 2ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з його особою та не унеможливлює виконання рішення суду без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

16 листопада 2022 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/7310/20, провадження № 12-23гс22 зробила висновок про те, що передбачений частиною першою статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд. Відповідно до висловлених раніше висновків Великої Палати Верховного Суду про застосування частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII (пункти 77, 79 постанови від 03.11.2020 у справі № 916/617/17) постанову про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена без урахування вимог закону, можна оскаржити в судовому порядку, а відновлення відповідних прав скаржника може бути ефективно здійснене у разі задоволення скарги та скасування такої постанови.

Оглядом матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 14.05.2021 старшим державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання Фондом гарантування вкладів фізичним осіб рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2015 у справі №456/2432/15-ц згідно виконавчого листа №456/2475, виданого 29.04.2021. 26.08.2022 державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надісланням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Як на підставу для закінчення виконавчого провадження державний виконавець покликалася на п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону «Про виконавче провадження» повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (підпункт 8.2 постанови КГС ВС від 25.09.2020 у справі № 924/315/17).

З Висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.06.2019 року (справа № 826/14580/16), вбачається, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не може бути єдиною та останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Здійснюючи примусове виконання судового рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії, державний виконавець вправі здійснювати й інші заходи примусового характеру після внесення відповідного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, оскільки він не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, з огляду на те, що сам факт направлення повідомлення до правоохоронних органів при можливості виконання судового рішення без участі боржника (іншою особою) не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частинирішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом іЗаконом України «Про виконавче провадження».

Статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

За вказаних обставин, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення, тому в нього не було підстав для закриття провадження в справі з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", отже постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною і винесена за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, тому є неправомірною і підлягає скасуванню.

Стягувачу слід роз`яснити, що згідно зі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження»у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.129-1 Конституції України, п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 223, 263, 353, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 39, 41, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 910/7310/20, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, постановами Верховного Суду від 18 червня 2019 року (справа № 826/14580/16), від 10 вересня 2019 року (справа №320/1801/16-а(2а/320/96/16), суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа ПАТ «ВіЕйБіБанк» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо, особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Києва Метлушенко Г.О. від 26 серпня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №65418188.

Копію ухвали надіслати учасникам для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 11.01.2023

Головуючий суддя В.Л.Бучківська