ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» січня 2023 року

м. Валки

справа № 638/11392/21

провадження № 22ц/818/299/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О. Ю., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2022 року в складі судді Семіряд І.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, вимоги за яким в подальшому збільшила та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 11 046,23 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1997,56 грн; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 164,30 грн.

16 грудня 2021 року представник ОСОБА_3 адвокат Романченко О.М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що відповідачем у відзиві зазначено, що орієнтовний розмір його витрат на правничу допомогу становитиме 5000,00 грн. 05 березня 2021 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченка» та ОСОБА_3 укладено договір № 13/03-2021, до якого 16 серпня 2021 року укладено додаткову угоду №1. Сторони погодили, що гонорар адвокатського бюро за ведення справи у суді першої інстанції становить 5000,00 грн у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта. Сума гонорару є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь клієнта, тому ці обставини не впливають на вартість наданої правничої допомоги та розмір судових витрат. 15 грудня 2021 року між сторонами підписано акт виконаних робіт, яким вони погодили надання правничої допомоги, а саме: підготовлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 16 серпня 2021 року протягом 0,5 години, здійснено ознайомлення з матеріалами справи протягом 0,5 години, підготовлено відзив на позовну заяву протягом 4 годин. Вказаний гонорар ще не сплачено, але він підлягає сплаті. Позовні вимоги позивачки задоволено частково, на 18%, отже, на неї слід покласти 82% витрат відповідача на правничу допомогу, а саме 4100,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4100,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково; ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення).

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4100,00 грн.

На вказане додаткове рішення суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила додаткове рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення порушив норми процесуального права. Зокрема, не звернув увагу на те, що вона не отримувала відзив на позов і заяву про ухвалення додаткового рішення, тому була позбавлена можливості надати свої заперечення проти них, оцінити вартість і пропорційність витрат відповідача на правничу допомогу. Рішення суду ухвалено 03 грудня 2021 року, а представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення лише 16 грудня 2021 року. У суду були підстави для самостійного вирішення питання про зменшення судових витрат. У зв`язку з воєнними діями вона разом з дочкою виїхала до Німеччини та отримала судову повістку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, призначений на 24 жовтня 2022 року, лише 21 жовтня 2022 року на електронну адресу. Вона звільнена від сплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», тому витрати на правничу допомогу мають бути компенсовані за рахунок держави.

11 січня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому виклав обставини з посиланням на норми права, які зазначені в заяві заявника.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, додаткове рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, у зв`язку з чим з неї пропорційно задоволених позовних вимог підлягають стягненню документально підтверджені витрати відповідача на правничу допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 11 046,23 грн.

У листопаді 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, зазначив, що орієнтовний розмір витрат ОСОБА_3 на правничу допомогу становить 5000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2021 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1997,56 грн; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 164,30 грн.

Питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу судом не вирішувалось.

16 грудня 2021 року представник ОСОБА_3 адвокат Романченко О.М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Інтереси ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої інстанції представляв адвокат Романченко О.М. на підставі ордеру від 16 серпня 2021 року та договору № 13/03-2021 від 05 березня 2021 року (а. с. 105).

16 серпня 2021 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченка» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору № 13/03-2021 від 05 березня 2021 року, пунктом 2 якої передбачено, що відповідно до пункту 6.2 договору сторони погодили, що гонорар адвокатського бюро за ведення справи у суді першої інстанції становитиме 5000,00 грн у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта (а. с. 106).

15 грудня 2021 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченка» та ОСОБА_3 підписано акт виконаних робіт №1, яким вони погодили надання правничої допомоги, а саме: підготовлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 16 серпня 2021 року протягом 0,5 години, здійснено ознайомлення з матеріалами справи протягом 0,5 години, підготовлено відзив на позовну заяву протягом 4 годин. Всього витрачено 5 годин (а. с. 107).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі 922/1964/21.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_3 послуг адвоката, зазначених в акті виконаних робіт. У договорі між відповідачем та адвокатським бюро визначено фіксований розмір адвокатського гонорару. Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу від позивачки не надходило. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог, враховуючи складність справи, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань та тривалість розгляду справи судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також не зазначила, у чому саме полягає неспівмірність розміру витрат відповідача на правничу допомогу чи їх необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що вона не отримувала відзив на позов і заяву про ухвалення додаткового рішення, тому була позбавлена можливості надати свої заперечення проти них, судова колегія відхиляє, оскільки представником відповідача надано до суду докази відправлення копій відзиву на позовну заяву та заяви про ухвалення додаткового рішення позивачці. Тобто, відповідач виконав свій процесуальний обов`язок з направлення документів іншій стороні та не може відповідати за їх не отримання позивачкою.

Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду ухвалено 03 грудня 2021 року, а представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення лише 16 грудня 2021 року, судова колегія також відхиляє, оскільки зазначеним обставинам вже надана оцінка у постанові Полтавського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року в цій справі, де вказано, що представник відповідача не пропустив строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення з урахуванням дати ознайомлення з рішенням суду.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що у зв`язку з воєнними діями вона разом з дочкою виїхала до Німеччини та отримала судову повістку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, призначений на 24 жовтня 2022 року, лише 21 жовтня 2022 року на електронну адресу, є неспроможними, оскільки позивачка повідомлена судом першої інстанції про розгляд заяви та не скористалась своїм правом подати клопотання про відкладення розгляду заяви.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що вона звільнена від сплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», тому витрати на правничу допомогу мають бути компенсовані за рахунок держави, є помилковими, адже Законом України «Про судовий збір» передбачено пільги щодо сплати судового збору, а не щодо витрат на професійну правничу допомогу. Будучи звільненою від сплати судового збору позивачка не звільняється від сплати решти судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Відповідні висновки щодо того, що сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору, не звільняється від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18, провадження № 61-152св20, від 11 травня 2022 року у справі № 215/1875/16-ц, провадження № 61-16581св21, від 19 травня 2022 року у справі № 295/7653/20, провадження № 61-1480св21.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване додаткове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 січня 2023 року.