Справа № 279/4996/22
Провадження 2/279/94/23
10 січня 2023 року Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,
секретаря Лепесевицька В.В.
розглянувши в м. Коростені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини,
Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бугайова Д.М. звернулась до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання за період з лютого 2022 року по 31.08.2022 року в сумі 3662,34 гривень. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що відповідач зобов`язаний за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19.05.2020 року сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.01.2020 року і до досягнення дитиною трьох річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч.8 ст.178 ЦПК України.
У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 08.07.2020 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, донька залишилась на вихованні матері.
Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19.05.2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки

з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи з 31.01.2020 року і до досягнення дитиною трьох річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Примусове виконання судових рішень здійснюється Попаснянським РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків).

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує обов`язок зі сплати аліментів, присуджених рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19.05.2020 рокуу справі № 423/276/20, що спричинило виникнення заборгованості, позивач просить на підставі ч.1 ст.196 СК України стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Проте, вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, суд звертає увагу на наступне.

Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК України («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК України, норми положень Глави 15 СК України до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання.

Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Так, стаття 201 СК України містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.

В свою чергу, Глава 9 СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК України, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК України висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 635/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18). Зокрема, касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні

заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Крім того Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК України.

Враховуючи те, що Главою 9 Сімейного кодексу України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, а відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, що передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), одержувачем аліментів є дитина, а не дружина, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265,280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В позові ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути перпеглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Коваленко В.П.