РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1705/22

Провадження № 2/293/97/2023

03 січня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики

ВСТАНОВИВ :

І. Короткий зміст позовних вимог

21.10.2022 на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 від 14.10.2022, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договорами позик в загальній сумі 82 894,66 грн.

07.12.2022 через канцелярію суду представник позивача адвокат Лугіна С.А., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28.11.2022 №805, подав уточнену позовну заяву з квитанцією про надіслання відповідачу. В уточненій позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в загальній сумі 96 372, 69 грн, з них:

- згідно договору позики від 27.10.2021 (20 000 грн. основної суми боргу; 4000,00 грн. відсотки за умовами договору позики; 650,71 грн 3 % річних від простроченої суми; 5375,65 грн. інфляційне збільшення боргу);

- згідно договору позики від 08.11.2021 (30 000 грн. основної суми боргу; 15 000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 1 116,69 грн 3 % річних від простроченої суми; 10 461,16 грн. інфляційне збільшення боргу);

- згідно договору позики від 20.12.2021 (9 000 грн. основної суми боргу; 1000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 283,56 грн 3 % річних від простроченої суми; 2484,92 грн. інфляційне збільшення боргу). Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_3 кошти в сумі 20 000 грн, на строк до 25.11.2021 з відсотками в загальній сумі 24 000 грн. На підтвердження укладення між сторонами договору ОСОБА_3 власноручно складена та надана розписка. До вказаного строку 25.11.2021 відповідач повернула лише 3000 грн, а відтак з 26.11.2021 настав строк повернення залишку позики, а саме:

- 17 000 основної суми боргу;

- 4000,00 грн. відсотків за умовами договору позики;

- 650,71 грн. 3% річних від простроченої суми;

- 5 375,65 інфляційне збільшення боргу.

Всього разом борг за договором позики від 27.10.2021 становить 27026,36 грн.

08.11.2021 відповідач знову взяла в борг у позивача ще 30 000 грн. на три місяці під відсоток 5 000 грн на місяць, які зобов`язувалась повернути до 08.02.2022. Кошти отримувала при свідках: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У вказаний строк відповідач кошти не повернула. Відтак сума боргу за даним договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача становить:

- 30 000 грн. основної суми боргу;

- 15 000 грн. відсотків за умовами договору;

- 1116,69 грн. 3% річних від простроченої суми;

- 10 461,16 грн. інфляційне збільшення боргу.

Разом борг за договором позики від 08.11.2021 становить 56 577,85 грн.

В подальшому, 20.12.2021 відповідач взяла у позивача в борг ще 9000 грн., які зобов`язувалась повернути до 27.12.2021 в загальній сумі 10 000 грн. Однак, у визначений строк відповідач вказану суми позивачеві не повернула. Відтак сума боргу за даним договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача становить:

- 9 000 грн. основної суми боргу;

- 1 000 грн. відсотків за умовами договору;

- 283,56 грн. 3% річних від простроченої суми;

- 2484, 92 грн. інфляційне збільшення боргу.

Разом борг за договором позики від 20.12.2021 становить 12768,48 грн.

Загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 96 372,69 грн.

Оскільки відповідач своєчасно не виконала договори та не повернула взяті в борг кошти, позивач просить суд стягнути їх з відповідача разом з відсотками передбаченими договорами розписками та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України.

ІІ. Процесуальні дії по справі та позиції сторін

Ухвалою від 27.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначив перше судове засідання на 12 год. 00 хв. 28 листопада 2022 року (а.с.29).

28.11.2022 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 суд відклав розгляд справи на 07.12.2022 (а.с.36).

07.12.2022 представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 96 372,69 грн. загальної суми заборгованості по договорах позики, разом з відсотками за договорами позику з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (а.с.40-47).

В судовому засіданні 07.12.2022 представник позивача ОСОБА_2 просив прийняти до розгляду уточнену позовну заяву та викликати в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив. Суд не мав даних про належне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи на вказану дату.

07.12.2022 суд постановив ухвалу, якою прийняв до розгляду уточнену позовну заяву. Встановив відповідачу 15-денний строк з моменту отримання цієї ухвали для надання відзиву на уточнені позовні вимоги.Суд відклав розгляд справи на 10:00 год. 03.01.2023 (а.с.52).

03.01.2023 в судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 уточнену позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач проживала в одному будинку з нею поверхом вище. Вони підтримували дружні відносини. В зв`язку з цим позивач, погодившись на вигідні умови, довіряючи відповідачу, яка обіцяла вчасно повернути кошти, надала гроші в борг, про що остання написала розписки. У визначений строк відповідач позичені кошти не повернула. Крім того, позивач вказала, що відповідач, скориставшись її довірою, шляхом обману, під приводом подивитись щось в її мобільному телефоні, оформила на ОСОБА_1 кредити в банках через мобільний застосунок та, заволодівши цими коштами, ОСОБА_3 розпорядилась ними на свій розсуд. Про такі шахрайські дії ОСОБА_1 стало відомо пізніше, коли з банківських установ почали дзвонити їй про повернення боргів за отриманими кредитами. У зв`язку з протиправними діям відповідача ОСОБА_1 змушена була звернутись до правоохоронних органів з заявою та по вказаних фактах відкрито кримінальне провадження за ст.356 КК України. Позивач вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується виписками роздруківками трекінгу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" (а.с. 56,57). Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у порядку визначеному ст. 178 ЦПК України не подала, хоча позовні матеріали з додатками отримала особисто (а.с.39).

За приписами ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала; а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів (а.с.62).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили факт отримання відповідачкою грошових коштів у борг від позивачки.

Свідок ОСОБА_4 , зокрема, показав, що є цивільним чоловіком позивачки та проживали по сусідству з відповідачкою ОСОБА_3 в одному будинку по АДРЕСА_1 . В них з ОСОБА_1 були довірливі відносини по відношенню до ОСОБА_3 . Він вважав, що квартира, в якій проживала ОСОБА_3 є її власністю, оскільки декілька років тому він робив у цій квартирі ремонт та вона сплачувала гроші за виконані роботи, тому сумнівів у її порядності не виникало. В подальшому вияснилось, що ОСОБА_3 орендувала вказану квартиру у будинку та багатьох людей обманула, в тому числі власницю квартири (не сплачувала комунальні платежі протягом деякого часу). Вказав, що укладення договорів позики відбувалося у квартирі позивачки. Він був присутній при укладанні другого договору позики від 08.11.2021. Коли відповідач просила гроші в борг, то обіцяла, що все поверне до 08.02.2022. В подальшому, після спливу строків виконання договорів позик до часу звернення до суду ОСОБА_3 обіцяла, що всю заборгованість поверне, так як має земельну ділянку, яку має намір продати, або обміняти валюту. Однак до цього часу борг повернутий не був. Вказав, що перед першим судовим засідання 27.11.2022 відповідач телефонувала йому і вказала, що не потрібно було звертатись в суд на неї, так нібито ніхто не робить. Після цієї розмови з ОСОБА_3 в телефонному режимі ні він, ні його дружина ОСОБА_1 не могли зв`язатись. Крім того, йому відомо, що відповідач брала без відома позивача кредити в банках на ім`я ОСОБА_1 через мобільний додаток з телефону, про що останній стало відомо згодом.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його знайомою. Йому відомо про укладені договори позик зі слів позивача. ОСОБА_3 він бачив один раз. Так, у грудні 2021 він зайшов до ОСОБА_1 в гості і бачив, що в її телефоні ОСОБА_7 вводила якісь дані. Як з`ясувалось пізніше відповідач, шляхом обману, заволоділа коштами ОСОБА_1 , які до цього часу не повернуті.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.10.2021 ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_1 суму 20000 тис. гривень та зобов`язалася оплатити по 1000 тис. гривень кожну неділю на 4 тижні, а також повернути через 4 тижні суму розміром 24000 грн. Гроші зобов`язувалась повернути 25.11.2021. Також ОСОБА_3 зазначила дані свого паспорту та коду ( НОМЕР_1 виданий Черняхівським РВ УМВС України у Житомирській області, код ), про що свідчить розписка (а.с.10).

08.11.2021 відповідач знову взяла в борг у позивача ще 30 000 грн. на три місяці від відсоток 5 000 грн в місяць, на 3 місяці до 08.02.2022. Зобов`язувалась повернути всю суму коштів разом з відсотками, зазначила код та паспорт НОМЕР_1 виданий Черняхівським РВ УМВС України у Житомирській області. Кошти отримала при свідках: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які поставили свої підписи (а.с.11).

20.12.2021 відповідач взяла у позивача в борг 9000 грн. Зобов`язувалась повернути до 27.12.2021 суму 10 000 грн. Також ОСОБА_3 зазначила дані свого паспорту (серія НОМЕР_1 , виданий 30.08.2016), про що свідчить розписка (а.с.12).

Позивач вказала, що відповідач повернула їй лише 3000 грн. з першої позики на суму 20 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути до 25.11.2021. Таким чином станом на 26.11.2021 відповідач прострочила виконання зобов`язання по першій позиці на суму 17 000 грн. та 4000 відсотків за умовами договору позики.

Решту позичених коштів по двох інших договорах позики у строк визначений сторонами відповідач не повернула.

Факти передачі грошових коштів ОСОБА_1 Бражевській ОСОБА_8 підтверджуються розписками останньої, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

Жодних доказів на підтвердження факту виконання договору позики в частині повернення грошових коштів відповідачем до суду надано не було.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

У пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України закріплено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Також у статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Водночас статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 вказаної статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В частині 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частинах першій та другій ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

У статті 530 ЦК України, зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст.610, 611 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ч.6 ст.81 ЦПК визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів позик від 27.10.2021, 08.11.2011 та 20.12.2021.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами були укладені три договори позики грошей на визначені терміни. За умовами яких позивач передавав відповідачу зазначені грошові суми у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписок.

Обставина добровільного та власноручного написання розписок відповідачем сторонами не оспорюється. Суд дійшов висновку, що розписки були написані відповідачем для підтвердження факту отримання нею грошових сум та укладення договору позики.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що після настання строку виконання зобов`язань за договорами відповідач не повернула у повному обсязі грошові кошти позивачу, сплативши зі слів позивача лише 3000 грн. в рахунок першої суми боргу. Тобто відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за трьома борговими розписками.

Так, приписами ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач провела розрахунки встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від прострочених сум боргу з урахуванням невиплачених відсотків, подавши відповідні розрахунки (а.с.44-46).

З розрахунків позивача видно, що 3% річних та інфляційні збитки позивач нарахував:

- згідно договору позики від 27.10.2021 за період з 26.11.2021 по 07.12.2022 на суму простроченої заборгованості 17000 грн. + відсотки за умовами договору позики в сумі 4000 грн, тобто на суму 21000 грн: 650,71 грн 3 % річних від простроченої суми; 5375,65 грн. інфляційне збільшення боргу);

- згідно договору позики від 08.11.2021 за період з 09.02.2022 по 07.12.2022 на суму простроченої заборгованості 30000 грн. + відсотки за умовами договору позики в сумі 15000 грн, тобто на суму 45000 грн: 1 116,69 грн 3 % річних від простроченої суми; 10 461,16 грн. інфляційне збільшення боргу);

- згідно договору позики від 20.12.2021 за період з 28.12.2021 по 07.12.2022 на суму простроченої заборгованості 9000грн. + відсотки за умовами договору позики в сумі 1000 грн, тобто на суму 10000 грн: 283,56 грн 3 % річних від простроченої суми; 2484,92 грн. інфляційне збільшення боргу).

Перевіривши розрахунки 3% річних та індексу інфляції по кожному договору позики, суд встановив, що позивач допустив помилки.

Судом проведено розрахунок сум інфляційних витрат та 3% річних по кожному договору.

1.По договору від 27.10.2021 зі строком повернення 25.11.2021 з сумою боргу 17 000 грн. ( 20 000 грн. 3000 грн. (повернуті), передбачених договором:

-інфляційні витрати за період з 26.11.2021 по 14.10.2022 складають 3830,94 грн., 3% річних 451,32 грн.

2.По договору від 08.11.2021 зі строком повернення 08.02.2022 з сумою боргу 30 000 грн:

-інфляційні витрати за період з 09.02.2022 по 14.10.2022 складають 6 072,30 грн., 3% річних 611,51 грн.

3.По договору від 20.12.2021 зі строком повернення 27.12.2021 з сумою боргу 9 000 грн:

-інфляційні витрати за період з 28.12.2022 по 14.10.2022 складають 1962,37 грн, 3% річних 215,26 грн.

За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню суми основного боргу, відсотків, визначені у розписках, та обраховані судом суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а саме:

- згідно договору позики від 27.10.2021 заборгованість в розмірі 25 282,26 грн., з яких: 17 000 грн. основної суми боргу; 4000,00 грн. відсотки за умовами договору позики; 451,32 грн 3 % річних від простроченої суми; 3830,94 грн. інфляційне збільшення боргу;

- згідно договору позики від 08.11.2021заборгованість в розмірі 51683,81 грн, з яких: 30 000 грн. основної суми боргу; 15 000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 611,51 грн 3 % річних від простроченої суми; 6072,30 грн. інфляційне збільшення боргу ;

- згідно договору позики від 20.12.2021заборгованість в розмірі 12 177,63 грн., з яких: 9 000 грн. основної суми боргу; 1000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 215,26 грн 3 % річних від простроченої суми; 1962,37 грн. інфляційне збільшення боргу.

Всього заборгованість за договорами позик становить 89 143, 70 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України є правомірними, обґрунтованими, однак такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наведені вище обрахунки.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідачем на спростування доводів позивача не надано жодного доказу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

В зв`язку з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. (а.с.5).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 625, 1046-1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позик задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , заборгованість за договорами позик у розмірі 89 143 (вісімдесят дев`ять тисяч сто сорок три гривні) гривню 70 копійок, а саме:

- згідно договору позики від 27.10.2021 заборгованість в розмірі 25 282,26 грн., з яких: 17 000 грн. основної суми боргу; 4000,00 грн. відсотки за умовами договору позики; 451,32 грн 3 % річних від простроченої суми; 3830,94 грн. інфляційне збільшення боргу;

- згідно договору позики від 08.11.2021заборгованість в розмірі 51683,81 грн, з яких: 30 000 грн. основної суми боргу; 15 000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 611,51 грн 3 % річних від простроченої суми; 6072,30 грн. інфляційне збільшення боргу ;

- згідно договору позики від 20.12.2021заборгованість в розмірі 12 177,63 грн., з яких: 9 000 грн. основної суми боргу; 1000,00 грн. - відсотки за умовами договору позики; 215,26 грн 3 % річних від простроченої суми; 1962,37 грн. інфляційне збільшення боргу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст виготовлений та підписаний 09.01.2023.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО