Дата документу 16.01.2023 Справа № 337/140/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/140/22 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/362/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13 квітня 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 10 000 грн. та моральної шкоди 10 000 грн., а разом 20 000 грн.

03 червня 2016 року судом були видані два виконавчі листи № 2/331/364/2016 відповідно 10 000 грн. кожен. Вказані листи були пред`явлені за місцем реєстрації та проживання боржника до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Головне територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Головним державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Запорізькій області Васіним П.В. було відкрито виконавче провадження ВП 51341706 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн.

Також 09 червня 2016 року головним державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГУТЮ у Запорізькій області Васіним П.В. було відкрито виконавче провадження ВП 51341875 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн.

Станом на сьогоднішній день вказані виконавчі провадження ВП 51341706 та ВП 51341875 є відкритими, знаходяться на виконанні Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Проте, рішення суду не виконано, грошові кошти не стягнуті.

На адвокатський запит від 05.10.2021 року щодо проведених виконавчих дій по вказаним провадженням Хортицький відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відповіді не надав.

Ознайомитись з виконавчими провадженнями у приміщенні ДВС позивачу, як стягувачу також не вдалося, так як через оголошення «червоної зони» карантинних обмежень, проти розповсюдження небезпечної коронавірусної хвороби, приймання відвідувачів керівництвом ВДВС було обмежено на невизначений строк.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, викладених в АСВП дізналась, що виконавчі провадження ВП 51341706 та ВП 51341875 перебувають на виконанні у заступника начальника відділу державного виконавця Васіна Павла Володимировича.

По виконавчих провадженнях ВП 51341706 та ВП 51341875 державним виконавцем проведені наступні дії (які є ідентичними по кожному провадженню):

23 червня 2020 року у відповідь на запит державного виконавця Міністерство внутрішній справ України повідомило, що боржник не має зареєстрованих транспортних засобів.

23 червня 2020 року у відповідь на запит державного виконавця Державна фіскальна служба повідомила, що боржник не має відкритих рахунків у банках, як суб`єкт підприємницької діяльності.

23 червня 2020 року у відповідь на запит державного виконавця Державна фіскальна служба повідомила, що боржником отримувались доходи.

Боржник ОСОБА_2 в 2020 році отримував доходи у вигляді заробітної плати та інші нарахування від роботодавця Концерн «Міські теплові мережі» . Проте, державним виконавцем не вжито заходів щодо звернення стягнення на доходи боржника в Концерні «Міські теплові мережі».

Крім того, за 2020-2021 роки державним виконавцем зроблено усього три запити по кожному провадженню, що є недостатнім для забезпечення належного ефективного та своєчасного виконання рішення суду.

Також за період з 2016 року по 2020 рік АСВП не містить ніяких посилань на здійснені заходи щодо примусового виконання рішення суду, окрім винесених постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Державним виконавцем не вчинялось передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, заходів по зверненню стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Тривале (більше п`яти років) невиконання рішення суду органом державної виконавчої служби наносить позивачці суттєву моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнає у зв`язку з тривалою протиправною бездіяльністю відповідача щодо незабезпечення виконання рішення суду на її користь.

Внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів: вона та її сім`я син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 , які проживають разом з нею, продовжують користуватися пошкодженою душовою кабіною, так як не мають грошей на її заміну. Через неможливість отримати грошові кошти, які, при сумлінному відношенню працівників органів виконавчої служби до своїх обов`язків, мали би бути виплачені боржником на виконання рішення суду, вона не може купити нової душової кабіни замість протікаючої та не може позбутися огидного запаху та цвілі у ванній кімнаті, що негативно впливає на здоров`я сім`ї.

Мати ОСОБА_4 , 1950 року народження людина похилого віку, дуже нервує через неприємний запах і цвіль, стала погано спати і часто скаржитись на головний біль.

Син ОСОБА_3 , 1998 року народження, з дитинства має діагноз «полівалентна алергія» і проблеми з бронхо-легеневою системою, як зазначено вище у рішенні суду, дихає в ванній цими випаровуваннями та спорами цвілі, і позивач дуже хвилюється, що його стан погіршиться та захворювання розвинуться і перейдуть у більш тяжкі форми.

Через це позивачка постійно відчуває велику тривожність та вину перед членами родини сином та матусею, що через протиправну бездіяльність відповідачів не може домогтися реального виконання рішення суду на її користь.

Позивачка вимушена витрачати багато свого часу, збираючи довідки для отримання безкоштовної правової допомоги з питань забезпечення виконання рішення суду та оскарження бездіяльності органу виконавчої служби з цього питання; в умовах поширення коронавірусної інфекції відвідування різних державних органів та установ для організації захисту свої прав є великим ризиком для життя та здоров`я.

Розмір коштів, які присуджені за рішенням суду значно перевищують її щомісячний дохід, а так як вона є малозабезпеченою особою, то ця сума є значущою для неї. На вказані грошові кошти вона би змогла поліпшити свій життєвий рівень використати їх для заміни несправної душової кабіни, для спецобробки ванної кімнати від цвілі, для лікування, придбання предметів першої необхідності, тощо.

Тривалість протиправної бездіяльності відповідачів (більше п`яти років) перевищує всі розумні строки для виконання судового рішення, що приводить до додаткових душевних страждань, виникнення негативних почуттів та розчаруванні в судовій системі України в цілому. Спричинену моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з Держави Україна в особі Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), моральну шкоду у сумі 50 000 гривень.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, тривалу бездіяльність органу виконавчої служби, відсутність нормативно-правового акту, яким встановлена обов`язковість наявності окремого рішення суду чи вищого органу про встановлення протиправності поведінки органу державної влади перед поданням позову про відшкодування моральної шкоди, неврахування судом змісту постанови Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, доведеність позивачем спричинення їй моральної шкоди, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у зведеному виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_2 тривають виконавчі дії відповідно до вимог законодавства, яке діє на час воєнного стану в державі, 15 вересня 2016 року та 22 червня 2017 року ОСОБА_1 ознайомлювалась з матеріалами зведеного виконавчого провадження, в подальшому стягувач та її представник із заявами про ознайомлення не звертались, 15 жовтня 2021 року на адресу відділу надійшов адвокатський запит стосовно надання інформації щодо проведення виконавчих дій, на якій було надано письмову відповідь 21 жовтня 2021 року, до відділу від сторін виконавчого провадження та реєструючих органів не надходила інформація щодо працевлаштування боржника у Концерні «Міські теплові мережі», сума заборгованості була частково погашена, в ході виконання виконавчого провадження були здійснені всі необхідні виконавчі дії.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог за відсутності належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а.с.1114).

13 квітня 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано два виконавчі листи № 2/331/364/2016 (а.с.1518).

Постановою від 09.06.2016 року головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Васіним П.В. відкрито виконавче провадження (ВП 51341706) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми в 10 000 грн. (а.с.19).

Постановою від 09.06.2016 року головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Васіним П.В. відкрито виконавче провадження (ВП 51341875) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми в 10 000 грн. (а.с.27).

Відповідно до інформації про виконавче провадження за виконавчими провадженнями ВП 51341706 і ВП 51341875 державним виконавцем винесені:

-постанови про відкриття виконавчого провадження;

-постанова про звернення стягнення на майно боржника;

-постанова про арешт майна боржника;

-постанова про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації;

-постанови про стягнення виконавчого збору;

-постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;

-постанови про передання виконавчих проваджень, про прийняття виконавчих проваджень;

-постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (а.с.2023, 2830).

Отже, судом встановлено, що в провадженні Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження ВП 51537388. Відповідно до АСВП 51341875, АСВП 51341706, зроблено запит до Міністерства внутрішній справ України, та 23.06.2020 року державним виконавцем отримана відповідь (а.с.24,31)

Відповідно до АСВП 51341875, АСВП 51341706, зроблені запити до Державної фіскальної служби України та 23.06.2020 року отримані відповіді (а.с.2526,3233).

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні ураховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до положень статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження«, зокрема відповідно до частини першої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (частина перша статті 2 Закону України «Про виконавче провадження«).

Доводи апелянта про те, що допущення органом державної виконавчої служби тривалої бездіяльності призвело до багаторічного невиконання судового рішення та завдає моральної шкоди позивачу є необґрунтованими та відхиляються судовою колегією.

Сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо вчинення необхідних дій задля виконання судового рішення, оскільки необхідними умовами також є доведення наявності самої шкоди та причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та шкодою.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 521/20955/17 (провадження № 61-17999св19).

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Великою Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) де вказано, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дії чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1167 ЦК України.

Твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі щодо встановлення судом першої інстанції при розгляді цієї справи фактичної бездіяльності органу виконавчої служби спростовуються матеріалами справи. В оскаржуваному рішенні зазначено, що державним виконавцем за 2016 2021 роки були зроблені запити та виносилися постанови в порядку виконавчого провадження. Однак із наведеного не слідує, що суд встановив факт протиправної бездіяльності посадової особи державної виконавчої служби. Між тим, вимога про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною позивачем не заявлялася.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного розпорядчого документа або судового рішення, яким би було визнано незаконність рішень та дій Головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Запорізькій області Васіна П.В.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що для забезпечення принципу змагальності у цій справі позивачу необхідно було не лише послатись у позовній заяві на бездіяльність державного виконавця та зазначити про це, а і надати цьому належні докази, чого нею здійснено не було і вказану обставину встановлено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду (від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17; від 22.03.2018 у справі № 638/13100/14-ц; від 23.1.2019 у справі № 308/1990/16-ц) висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди), наголошується на тому, що відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої виключно незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, головною ознакою, на підставі якої у громадянина з`являється право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади є незаконність цих дій або бездіяльність його посадових осіб.

Враховуючи вищенаведене, доводи скаржника щодо відсутності нормативно-правового урегулювання обов`язковості наявності окремого рішення суду чи вищого органу про встановлення протиправності поведінки органу державної влади відхиляються судовою колегією з огляду на їх необґрунтованість.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Всупереч наведеним нормам права позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань. Не надано жодних доказів, що підтверджують зміни в стані здоров`я потерпілого у зв`язку з діями/бездіяльністю Головного державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Запорізькій області Васіна П.В., в чому полягали вимушені зміни та їх характер у її життєвих і виробничих стосунках, як знизився ступінь її престижу/ділової репутації, який час та зусилля було витрачено позивачем для відновлення попереднього стану.

Крім того, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі щодо стану здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які не є сторонами даного спору та не заявляють самостійних вимог.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 16 січня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова