ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/704/23 Справа № 202/7878/21 Категорія 43 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів: Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення із співвласника витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 30 березня 2021 року вказана квартира була відчужена на користь іншій особі. На момент продажу квартири існувала заборгованість за комунальні послуги у розмірі 84 716,27 грн.

Позивач зазначає, що сплатила вказану суму заборгованості разом з ремонтними роботами по заміні стояку у розмірі 600 грн. Претензій до третіх осіб не має, оскільки вони компенсували їй частину боргу за комунальні послуги та проведені ремонтні роботи. Одночасно з цим, відповідач, як співвласник квартири у минулому, відмовляється від компенсації частини комунальних послуг, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з позовом та просити стягнути грошові кошти у розмірі 21 779,00 грн., в рахунок компенсації понесених витрат за оплату комунальних платежів та ремонтних робіт.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості за вказаною квартирою на час прийняття/відкриття спадщини у виді 1/4 частини квартири, успадкованої відповідачем до моменту її продажу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, вказавши, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не застосував до спірних правовідносин положення статей 1216, 1218, 1231 ЦК України, які підлягали застосуванню, що є самостійною підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення. Стверджує, що спірна заборгованість по сплаті комунальних послуг утворилась за час володіння та користування вищевказаною квартирою спадкодавцем ОСОБА_5 - померлою дружиною відповідача ОСОБА_2 . Суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не надав належної правової оцінки наданим квитанціям про сплату комунальних послуг, з яких вбачається наявність такої заборгованості та період її утворення, дані про особу, яка здійснила оплату. Крім того, відповідач не заперечував факт існування вищевказаної заборгованості по сплаті комунальних послуг, проте судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки визнанню заборгованості відповідачем та її погашення до укладення договору купівлі-продажу квартири. Вважає хибним посилання суду на положення п.4.1. договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2021 року, за умовами якого продавці гарантували, що усі платежі щодо утримання квартири сплачено, оскільки вказаною інформацією лише підтверджується продавцями перед покупцем, що зазначені платежі на час укладання договору сплачені, та жодним чином цей пункт договору не підтверджує компенсацію понесених витрат.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 2021 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як продавцями та ОСОБА_6 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 579 608,00 грн.

Відповідно до змісту вказаного правочину ОСОБА_3 належало 1/4 частка спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 вересня 2012 року та 1/4 частка спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2018 року; ОСОБА_2 належало 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12 січня 2021 року; ОСОБА_1 належало 1/4 частка спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 вересня 2012 року.

Пунктом 4.1. вказаного договору продавці гарантували, що усі платежі щодо утримання квартири сплачено.

Згідно приведеного розрахунку оплати за комунальні послуги, з 24 грудня 2019 рік по 19 квітня 2021 рік ОСОБА_1 сплатила 56 362, 27 грн., ОСОБА_3 сплатила 1 200,00 грн., ОСОБА_4 сплатив 28 954 грн., ОСОБА_2 сплатив 0 грн. На підтвердження оплати комунальних послуг позивачем надано копії чеків та квитанцій.

Судом встановлено, що сторони у справі у свій час набули право власності на відповідні частки спірної квартири на різних підставах та за різних обставин. При цьому відповідач набув право власності на 1/4 частину спірної квартири пізніше всіх, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом 12 січня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна.

Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що відповідач, прийнявши спадщину, набув право власності на частину квартири, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому він дійсно має належним чином утримувати майно, що належить йому.

Виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 635/516/18-ц (провадження № 61-22559св19), від 12 грудня 2018 року у справі № 210/6795/13-ц (провадження № 61-16288св18).

Однак, позивач просить компенсувати борг за комунальні послуги, що виник за період починаючи з 24 грудня 2019 рік (тобто до відкриття спадщини на 1/4 частину спірної квартири відповідача) до 19 квітня 2021 року, тоді як 30 березня 2021 року вказана квартира була продана іншій особі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, оцінивши доводи сторін та зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за вказаною квартирою як на час прийняття/відкриття спадщини у виді 1/4 частини спірної квартири, успадкованої відповідачем, так і після набуття права власності на квартиру, успадкованої відповідачем, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку понесення витрат пропорційно своєї частки.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом положень статей 1216, 1218, 1231 ЦК України, які підлягали застосуванню, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не містять посилання на обставини, які б свідчили про наявність права ОСОБА_1 на відшкодування понесених витрат на спільне майно у передбаченому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна заборгованість по сплаті комунальних послуг виникла за час володіння та користування вищевказаною квартирою спадкодавцем ОСОБА_5 - померлою дружиною відповідача ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про не дослідження належним чином зібраних у справі доказів та не надання їм належної правової оцінки, зокрема квитанціям про сплату комунальних послуг, відсутність заперечень з боку відповідача щодо існування вищевказаної заборгованості по сплаті комунальних послуг, є необґрунтованими, оскільки не містять посилання на обставини, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова