Справа № 932/8915/21
Провадження № 2/932/3113/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Юлія Олександрівна, про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Юлія Олександрівна, про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27.12.2006 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено кредитний договір №ML-301/544/2006. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 27.12.2006 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №PCL-301/507/2006, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №9290. Відповідно до вказаного договору, вона - ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності. У провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/7324/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про захист права власності шляхом скасування арешту. Із вказаного судового провадження їй стало відомо, що 27.10.2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» було укладено договір факторингу №27/10/20, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає, а ТОВ «ФК «Фінвест Груп» приймає право грошової вимоги, що належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і стає кредитором за кредитним договором №ML-301/544/2006 від 27.12.2006 року, який було укладено між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 . У зв`язку з укладанням договору факторингу, 29.10.2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-301/507/2006 від 27.12.2006 року, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав та відступив ТОВ «ФК «Фінвест Груп» всю сукупність прав, належних йому за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою. Договір відступлення набрав чинності з моменту підписання Сторонами та нотаріального посвідчення. Окрім цього, їй стало відомо, що 25 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю.О. за ТОВ «ФК «Фінвест Груп» було зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вважає, що перехід права власності від неї до ТОВ «ФК «Фінвест Груп» на підставі договору іпотеки та реєстрація права власності за Товариством є незаконною та зазначає, що усупереч частині другій статті 24 Закону України «Про іпотеку», повідомлення про відступлення права вимоги вона не отримувала. Крім цього, в порушення вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», вона не отримувала повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Відсутність доказів на підтвердження виконання іпотекодержателем обов`язку, передбаченого частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», та Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, унеможливлює встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і шляхом набуття права власності. А тому, у приватного нотаріуса були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за товариством. Також при реєстрації права власності на квартиру за відповідачем ТОВ «ФК «Фінвест Груп», останнім не надано приватному нотаріусу звіту про оцінку нерухомого майна, що є порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Приватним нотаріусом при вчиненні реєстраційної дії підставою права власності зазначено лише договір іпотеки, при цьому, приватним нотаріусом не зазначено інші документи, які необхідні для здійснення державної реєстрації, а саме: лист-вимога, повідомлення про вручення поштового відправлення, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки. Крім цього, оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 27 грудня 2006 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» у редакції від 12 травня 2006 року, який встановлює необхідність укладення для переходу права власності на предмет іпотеки окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, однак такий договір між сторонами не був укладений. Також, для державної реєстрації прав заявник має подати оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також, 30 квітня 2014 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1591, яким було запропоновано звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та за рахунок коштів від реалізації цього нерухомого майна задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-301/544/2006 від 27 грудня 2006 року. У зв`язку із цим, вона вважає, що здійснюється подвійне стягнення за одним і тим же договором, проте різними товариствами.

Посилаючись на викладені обставини позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 56903088 від 03 березня 2021 року о 11 год 19 хв. 58 сек., стосовно об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) квартири, загальною площею 79,5 кв.м, житловою площею 56,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Ричка Юлією Олександрівною, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» (код за ) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по справі покласти на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 28.10.2021 року позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Ухвалою від 05.11.2021 року у справі суддею відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 22.12.21 року було відмовлено представнику Позивача - адвокату Криволаповій Н.С. у задоволенні заяви про забезпечення позову.

18.01.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти пред`явленого позову. Відповідач, зокрема, зазначає, що предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, однак, позивачкою розширено межі позовних вимог, здійснено акцентування уваги на обставинах, які не можуть впливати на прийняте рішення про державну реєстрацію. Тому, на думку відповідача, межами позовних вимог у вказаній справі є саме перевірка дотримання державним реєстратором - приватним нотаріусом - Ричкою Ю.О. повноважень та дотримання встановленої процедури під час проведення реєстрації права власності стосовно об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 101 за відповідачем та як наслідок, перевірка законності підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 56903088 від 03.03.2021 року. Відповідач наголошує, що положенням договору факторингу і положенням договору іпотеки (з одночасним застосуванням ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку») не вимагається отримання згоди Іпотекодавця (Боржника за Кредитним договором), тобто позивача за вказаним позовом. Більш того, відповідач зазначає, що повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги як за договором іпотеки, так і за кредитним договором, було оформлено та направлено належним чином. Факт неотримання повідомлення, на що посилається у своїх аргументах представник позивача, може бути свідченням недбалості або ухилення ОСОБА_1 від отримання вказаного повідомлення, факт направлення якого є підтвердженим. Додатково, відповідач зазначає, що ним в повній мірі було дотримані вимоги щодо переліку документів, які подаються державному реєстратору для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки відповідач керувався редакцією Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, яка була чинною на момент вчинення державним реєстратором реєстраційної дії. Також, відповідач наголошує, що ним було здійснено належне направлення вимоги про усунення порушень на всі відомі адреси позивача, а саме: 49000, м.Дніпропетровськ (нині - м.Дніпро) вул.Червона (нині - АДРЕСА_2 , 49000, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , 49008, АДРЕСА_4 . Зокрема, вимоги про усунення порушень, було направлено за вказаною представником позивача адресою, а саме: АДРЕСА_4 , не були отримані позивачем, що може бути свідченням того, що остання проявляла систематичне ухилення від отримання скерованих вимог. Відповідач зазначає, що ним було надано звіт про оцінку майна, як одного із необхідних документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачених п.61 Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, поряд з цим, ним була дотримана вимога стосовно дійсності визначеної суб`єктом оціночної діяльності вартості предмета іпотеки, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення реєстрації. Окрім цього, саме договір іпотеки виступає підставою для державної реєстрації права власності, а документи, вичерпний перелік яких зазначено п.61 Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, подаються в якості підтвердження для державної реєстрації права власності саме на підставі того чи іншого договору іпотеки. Окрім цього, відповідач наголошує, що положення договору іпотеки містять відповідне іпотечне застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя, при цьому акцентує увагу, що необхідності в додатковому укладенні окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя Законом України «Про іпотеку» (в редакції на дату підписання договору іпотеки) в такому випадку не передбачено. Відповідач вказує, що державному реєстратору надавався оригінал договору іпотеки, який і виступив правовою підставою для реєстрації права власності за відповідачем. Оскільки, право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки були передані на користь ТОВ «ФК «Фінвест Груп», а отже, мало місце автоматична втрата права вимоги первісного кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». У зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідача відсутні будь-які вимоги до позивача за Кредитним договором № ML-301/544/2006 від 27.12.2006 року.

01.02.2022 року до суду від позивача, в інтересах якої діє адвокат Криволапова Н.С., надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що заперечення відповідача, які відображені у відзиві на позовну заяву, не заслуговують на увагу, а тому пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

14.02.2022 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, зі змісту яких останній наголошує, що приватним нотаріусом була здійснена державна реєстрація на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Більш того, відповідач зазначає, що ним було подано весь перелік документів, які вимагаються у відповідності до пункту 61 Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції, яка діяла на час реєстраційної дії), а тому, у приватного нотаріуса були відсутні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за відповідачем.

Ухвалою від 27.04.2023 року клопотання представника позивача - адвоката Криволапової Наталії Сергіївни про витребування доказів у даній цивільній справі було задоволено частково. витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни належним чином завірену копію документів: Реєстраційної справи та копії документів завірених належним чином, які були надані та стали підставою для оформлення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», , на нерухоме майно, а саме: об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали суду від 27.04.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. суду надано копії документів, долучених нею при проведенні державної реєстрації стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 101.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК Українисуд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-301/544/2006, за умовами якого позивачці було надано кредит у сумі 95 461,00 Доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-301/544/2006 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 27 грудня 2006 року було укладено договір іпотеки № PCL-301/507/2006, згідно умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,5 кв.м.

Відповідно до пункту 6.4. іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, самостійно обравши шляхи позасудового врегулювання спору.

Зокрема, відповідно до підпункту 6.4.2 указаного договору іпотеки, при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

Також, положенням вказаного договору іпотеки передбачено застереження наступного змісту: Сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому Сторони визначили можливі засоби звернення стягнення на предмет Іпотеки.

27 жовтня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» укладено договір факторингу № 27/10/20, відповідно до якого фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитним договором, у розмірі заборгованості по кредитному договору. У пункті 2 договору факторингу «Тлумачення термінів» визначено: кредитний договір № ML-301/544/2006 від 27 грудня 2006 року, укладений ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та боржником, у відповідності до якого перший надав боржнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, а також додаткові угоди до цих договорів. Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено клієнту на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 25 листопада 2011 року, укладеного з ПАТ «ОТП Банк».

Пунктом 5.1. договору визначено, що у відповідності до умов цього договору, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми заборгованості, а клієнт відступає фактору право грошової вимоги до боржника в розмірі заборгованості, яка виникла внаслідок укладення з боржником кредитного договору та надання боржнику кредитних коштів згідно умов кредитного договору. Загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається складає 69 063,09 дол.США, що станом на дату підписання сторонами цього Договору становить 1 956 916,47 грн за офіційним курсом НБУ 28,3352 грн за 1 дол.США, з яких: заборгованість за основною сумою боргу за фінансовим кредитом - 1 870 019,49 грн; заборгованість за процентами - 86 896,98 грн.

Додатком 1 до договору факторингу від 27.10.2020 р. №27/10/20, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» було складено акт приймання-передачі Документації. Так, клієнт передав, а фактор прийняв наступну документацію: кредитний договорів № ML-301/544/2006 від 27 грудня 2006 року; додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-301/544/2006 від 25 червня 2009 року; додаток № 1 до кредитного договору № ML-301/544/2006 від 25 червня 2009 року, додатковий договір №3 до кредитного договору № ML-301/544/2006 від 24 вересня 2009 року, додаток № 1 до кредитного договору № ML-301/544/2006 від 06 грудня 2010 року.

29 жовтня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCL-301/507/2006, посвідченим 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., зареєстрованим в реєстрі за № 9290, згідно умов якого первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звернення стягнення на предмет обтяження та отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження іпотекою. Новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотекодержателя як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Шрамовою В. М. та зареєстровано в реєстрі за № 110.

Додатком №1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PCL-301/507/2006, посвідченим 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., зареєстрованим в реєстрі за № 9290, між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем було укладено акт приймання-передачі документації. Так, первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв, зокрема, договір іпотеки № PCL-301/507/2006, посвідчений 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 9290.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 246715862 від 03 березня 2021 року вбачається, що 03 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю. О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності, номер запису № 56903088 на квартиру загальною площею 79,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Фінвест Груп». Підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки № PCL-301/507/2006, серія та номер 9290, виданий 27 грудня 2006 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л.

Вбачається, що ТОВ «ФК «Фінвест Груп» направляло на адресу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» (іпотечне повідомлення) вих. № 68/04/11/20 від 03 листопада 2020 року та вих. № 88/04/12/20 від 11 грудня 2020 року (повторно).

Із змісту зазначених вимог вбачається, що ТОВ «ФК «Фінвест Груп» повідомило ОСОБА_1 про те, що, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № PCL-301/507/2006 від 27 грудня 2006 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Фінвест Груп», останнє набуло всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки, включаючи право звернення на предмет іпотеки та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки. Також товариство повідомило про наявну у ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27 жовтня 2020 року становить 69 063,09 дол.США, що станом на дату підписання сторонами цього Договору становить 1 956 916,47 грн., та вимагало в 30 денний строк виконати порушені зобов`язання шляхом сплати указаної суми за зазначеними у повідомленні реквізитами. Крім цього, ТОВ «ФК «Фінвест Груп» попередило, що у разі невиконання цієї вимоги у встановлений строк, ними будуть вжиті заходи для погашення заборгованості шляхом позасудового врегулювання на підставі підпункту 6.4.2 договору іпотеки та статті 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції станом на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частини перша, четверта статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Встановлено, що відповідно до пункту 6.4. договору іпотеки № PCL-301/507/2006 від 27 грудня 2006 року, іпотекодержатель має право, самостійно обравши шляхи позасудового врегулювання спору, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання.

Зокрема, відповідно до підпункту 6.4.2 указаного іпотечного договору, при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

Таким чином, договір іпотеки № PCL-301/507/2006 від 27 грудня 2006 року містить застереження, яке надавало ТОВ «ФК «Фінвест Груп» право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений Законом України «Про іпотеку». В такому випадку відсутня потреба в укладенні між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 29 січня 2020 року у справі №607/8488/18 (провадження №61-7603св19), ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містив відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у тій же редакції) було визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (до якого згідно з ч.2 ст.36 прирівнювалось відповідне застереження в договорі іпотеки) був правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко-держателя на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм в їх поєднанні вбачається, що за Законом України «Про іпотеку» застереження в іпотечному договорі прирівнювалось за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який був правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI), який набрав чинність 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону №800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон №800-VI в цілому, не дає підстави вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №915/297/17, від 31 липня 2018 року у справі №826/9658/15.

Таким чином суд встановив, що у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рички Ю.О. існувала правова підстава (а саме, застереження в іпотечних договорах) для здійснення державної реєстрації за ТОВ «ФК «Фінвест Груп» права власності на квартиру загальною площею 79,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Оскільки державна реєстрація права власності за відповідачем була проведена 25 лютого 2021 року, отже необхідно керуватися Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в ред. від 29.05.2020 р.).

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Фінвест Груп», встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Відповідно до пункту 57 Порядку для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно з пунктом 61 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Фінвест Груп» направляло на адресу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» (іпотечне повідомлення) вих. № 68/04/11/20 від 03 листопада 2020 року та вих. № 88/04/12/20 від 11 грудня 2020 року (повторно). Вказані письмові вимоги не були отримані ОСОБА_1 та повернулися відправнику.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року).

ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» («Trofimchuk v. Ukraine», від 28 жовтня 2010 р.).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховані висновки, які викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року (справа № 204/7861/21, провадження № 61-8152св23) за позовними вимогами ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінвест Груп», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Ю.О., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. В межах згаданої справи колегія суддів Дніпровського апеляційного суду, висновки якої підтримано колегією суддів Касаційного цивільного суду, встановила, що проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог товариства, здійснено приватним нотаріусом у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Враховуючи зазначене та встановивши, що вимоги ОСОБА_1 відповідачем були направлені належним чином, а інших порушень вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в ред. від 29.05.2020 р.) судом не встановлено, тому суд доходить висновку про те, що у державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рички Ю.О. були наявні підстави для проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Фінвест Груп».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінвест Груп» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим, позовна вимога позивача про припинення права власності ТОВ «ФК «Фінвест Груп» на спірну квартиру, не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, в задоволенні якої суд відмовив.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 277, 279 суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Юлія Олександрівна, про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, - відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення його повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева