Справа № 2-6/11
Провадження № 6/456/2/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю заявника (боржника) ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

заступника начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у

Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний виконавець: заступник начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню,

в с т а н о в и в :

Підстава заяви /позиція зявника/. Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд визнати виконавчий лист №2-6/11, виданий 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності таким, що не підлягає виконанню; визнати виконавчий лист №2-6/11, виданий 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню; визнати виконавчий лист №2-6/11, виданий 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 покликається на те, що приміщення магазину, що розташоване в житловому будинку по АДРЕСА_1 перебуває у володінні і користуванні юридичної особи ТОВ «Паллада», яке зареєстроване за цією адресою. Вказує на те, що більше дванадцяти років він не користується цим приміщенням, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер директор ТОВ «Паллада» ОСОБА_5 , а 01 жовтня 2010 року Стрийський РЕМ ПАТ «Львівобленерго» на підставі заяви ОСОБА_2 припинив постачання електроенергії, яке ТОВ «Паллада» отримувало згідно договору про постачання електроенергії №4064400 від 27.03.2006. Крім цього, вказує на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у цивільній справі №2-1976/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2012 року у справі №22-ц-1576/12 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 . Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що не подано жодного доказу на підтвердження факту користування відповідачем по справі приміщенням по АДРЕСА_1 та не представлено даних про перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спірним приміщенням. Вказує, що обставини встановлені вказаними судовими рішеннями підтверджено листом-відповіддю Стрийського РЕМ ПАТ «Львівобленерго» №222-213 від 17.03.2020. Окрім цього, вказує на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №456/2-6/11 зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 добровільно виконали вказане судове рішення, оскільки більше дванадцяти років тому звільнили це приміщення і з цього часу ним не володіють і ним не користуються. Вважає, що у зв`язку з добровільним виконанням судового рішення, виконавчі листи повинні бути визнані судом такими, що не підлягають виконанню.

Позиція стягувача. 16.12.2022 на адресу суду стягувачем подано заперечення-клопотання, в якому ОСОБА_2 вказує на те, що заявник навмисно вводить суд в оману, оскільки приміщення по АДРЕСА_1 не перебуває у володінні та користуванні ТзОВ «Паллада», в товариства відсутній акт на право власності на дане приміщення, а тому доводи заявника в цій частині є необгрунтованими. Зазначає, що виконавчі листи видані на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а тому вимоги заявника про визнання виконавчих документів (листів) такими, що не підлягають виконанню позбавлені будь-якої логіки. На підставі наведеного, просить в задоволенні заяви відмовити.

Позиція боржників. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилися, а відтак, судом, на підставі ч.3 ст. 432 ЦПК України ухвалено проводити розгляд заяви у їх відсутності.

Позиція державного виконавця. У відзиві на заяву заступник начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпа А.А. вказує на те, що 19.02.2020 у відділ ДВС на виконання надійшли виконавчі листи по справі №2-6/11, які відповідали вимогам, передбаченим ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких були відкриті виконавчі провадження. Від боржників жодних заяв у вказаних виконавчих провадженнях не надходило. Постанови про відкриття виконавчих проваджень не скасовані. Згідно актів від 29.11.2022 державним виконавцем виконано рішення суду у вказаній справі, у зв`язку з чим винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, які оскаржено не було. Зазначає, що боржниками не було надано державному виконавцю доказів добровільного виконання судового рішення. Вважає, що виконавчі дії вчинено державним виконавцем відповідно до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Твердження сторін в судовому засіданні під час розгляду заяви по суті.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у заяві, зазначив, що рішення суду виконане ним добровільно, а про закінчення виконавчих проваджень він обізнаний не був. Просить заяву задоволити.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні просить суд при прийнятті рішення врахувати, що постанова Львівського апеляційного суду від 11.10.2019 вступила в законну силу, договір дарування, укладений 28 грудня 2002 року чинність не втратив, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у цивільній справі №2-1976/11 немає жодного відношення до вказаного спору. Вважає, що заявник ОСОБА_1 незаконно втрутився в її право власності на приміщення по АДРЕСА_1 , невірно висвітлює події, які є в дійсності і вводить суд в оману. Просить в задоволенні заяви відмовити за безпідставністю.

Заступник начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпа А.А. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на заяву, просить в задоволенні заяви відмовити за безпідставністю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2022 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний виконавець: заступник начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, заяву призначено до розгляду.

Суд, заслухавши пояснення учасників, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до договору дарування серії ВАС №532814 від 28.12.2022, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. за реєстраційним №9834, 19/100 частини цегляного житлового будинку, а саме приміщення №9,11,12,13,14, загальною площею 56,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , подаровано ОСОБА_6 ОСОБА_2 , договір зареєстровано у кадастровій книзі №2 під №785.

Згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №2-6/11 зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334872 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності.

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334530 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334692 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 30.11.2022 закінчено виконавче провадження ВП №61334872 про примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Підстава для закінчення виконавчого провадження акт державного виконавця від 29.11.2022, згідно якого усунуто перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 30.11.2022 закінчено виконавче провадження ВП №61334530 про примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Підстава для закінчення виконавчого провадження акт державного виконавця від 29.11.2022, згідно якого ОСОБА_1 виселено з приміщення по АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 30.11.2022 закінчено виконавче провадження ВП №61334692 про примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 . Підстава для закінчення виконавчого провадження акт державного виконавця від 29.11.2022, згідно якого ОСОБА_2 вселено у приміщення по АДРЕСА_1

Норми права, які застосовує суд при вирішенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

З пунктів 5, 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами другою, третьою вказано статті Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулось повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його корить безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду.

Згідно із частиною першоюстатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач або заявник, тобто особа, яка подала позов чи заяву, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Звертаючись до суду з заявою про визнання виконавчих документів (листів) такими, що не підлягають виконанню, заявник ОСОБА_1 вказує на те, що приміщення магазину, що розташоване в житловому будинку по АДРЕСА_1 перебуває у володінні і користуванні юридичної особи ТОВ «Паллада», яке зареєстроване за цією адресою. Вказує на те, що більше дванадцяти років він не користується цим приміщенням, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер директор ТОВ «Паллада» ОСОБА_5 , а 01 жовтня 2010 року Стрийський РЕМ ПАТ «Львівобленерго» на підставі заяви ОСОБА_2 припинив постачання електроенергії, яке ТОВ «Паллада» отримувало згідно договору про постачання електроенергії №4064400 від 27.03.2006. Крім цього, вказує на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у цивільній справі №2-1976/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2012 року у справі №22-ц-1576/12 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 . Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що не подано жодного доказу на підтвердження факту користування відповідачем по справі приміщенням по АДРЕСА_1 та не представлено даних про перешкоди ОСОБА_2 в користуванні спірним приміщенням. Вказує, що обставини встановлені вказаними судовими рішеннями підтверджено листом-відповіддю Стрийського РЕМ ПАТ «Львівобленерго» №222-213 від 17.03.2020. Окрім цього, вказує на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №456/2-6/11 зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 добровільно виконали вказане судове рішення, оскільки більше дванадцяти років тому звільнили це приміщення і з цього часу ним не володіють і ним не користуються. Вважає, що у зв`язку з добровільним виконанням судового рішення, виконавчі листи повинні бути визнані судом такими, що не підлягають виконанню.

Спростовуючи доводи, викладені ОСОБА_1 у заяві про визнання виконавчих документів (листів) такими, що не підлягають виконанню, суд звертає увагу на таке.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, частинами першою-третьою указаної статті передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №2-6/11 зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 .

При цьому суд зауважує, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Оглядом матеріалів виконавчих проваджень встановлено, що постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334872 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні приміщенням по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334530 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити (виселитися) з приміщення по АДРЕСА_1 . Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпи А.А. від 20.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61334692 на примусове виконання виконавчого листа №2-6/11, виданого 13.02.2020 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, яким зобов`язано вселити ОСОБА_2 у приміщення по АДРЕСА_1 .

З моменту відкриття виконавчих проваджень, виконавцем, в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», було вжито передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинено виконавчі дії. Оглядом матеріалів виконавчого провадження встановлено, що рішення суду в добровільному порядку виконано не було, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу, які в порядку, встановленому законом скасовано не було.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню заявник посилається на те, що обов`язок за виконавчими листами відсутній, оскільки відбулося фактичне виконання рішення суду ще до часу видачі виконавчих листів.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем закінчено виконавчі провадження за спірними виконавчими листами 30.11.2022 у зв`язку з їх фактичним виконанням на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", про що останнім винесено відповідні постанови, які у встановленому законом порядку, оскаржені не були.

Суд зауважує, що вказана заявником обставина не може бути підставою для задоволення заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки поняття "відсутність обов`язку боржника згідно виконавчого листа" та "фактичне виконання боржником обов`язку згідно виконавчого листа" в процесуальному розумінні не є тотожними.

Враховуючи, що виконавчі провадження закінчено, що підтверджено постановами про закінчення виконавчих проваджень від 30.11.2022, підстав для визнання виконавчих листів, на підставі яких було відкрито, виконано та закінчено виконавчі провадження, такими, що не підлягають виконанню не вбачається.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, провадження № 61-10482ав21 колегія суддів погодилася із висновком апеляційного суду як суду першої інстанції про те, що оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14 (провадження № 61-1592св17) викладено схожий висновок у подібних правовідносинах.

При цьому суд зауважує, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у цивільній справі №2-1976/11, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2012 року у справі №22-ц-1576/12, немає жодного відношення до справи, в якій подано заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, таке судове рішення ухвалено до винесення судового рішення у вказаній справі, і не свідчить про відсутність спору між сторонами. Навпаки, суд зауважує, що судовий спір у справі №2-6/11 тривав понад десять років, і остаточне судове рішення постановлено Львівським апеляційним судом 11.10.2019, після неодноразового перегляду справи судами апеляційної та касаційної інстанції.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» від 27 серпня 1991 року). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Суд враховує, що обов`язковим елементом примусового виконання судового рішення є стадія, коли боржник вправі виконати таке судове рішення, що набрало законної сили, у добровільному порядку у спосіб, що відповідає змісту рішення, але за волею та за участі боржника.

Також суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 923/182/13-г та від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14, відповідно до яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку

Отже, виходячи зі змісту статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», невиконання (без поважних причин) боржником у добровільному порядку рішення має наслідком вжиття виконавцем (державним або приватним) заходів примусового виконання рішення суду, які передбачені статтею 66 названого Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування положень статей 26, 63 та 66 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 921/555/17-г/14.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене інші доводи сторін не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчих документів (листів) такими, що не підлягають виконанню, не впливають.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів (листів) такими, що не підлягають виконанню, оскільки підстави, визначені ст. 432 ЦПК України, судом не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст.129-1 Конституції України, п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 223, 259, 260, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний виконавець: заступник начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено

11.01.2023

Головуючий суддя В.Л.Бучківська