РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 рокусмт ПетровеСправа № 941/931/22
Провадження № 2/941/51/23

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Молдавській А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», від імені якого діє Лисенко Дмитро Вячеславович, до ОСОБА_1 про витребування майна (предмету лізингу) з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна (предмету лізингу) з чужого незаконного володіння, а саме: колісного транспортного засобу (автомобілю) марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2015 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, paмa): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 11.12.2019 року ТСЦ № 8044), а також державних номерних знаків, ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та передача даного майна належному власнику (позивачу).Позов мотивований тим, що 11.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (далі - лізингодавець) та ОСОБА_1 (далі - лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № КВ-111219/451. Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2015 року випуску, номер кузова (шасі, НОМЕР_4 ): НОМЕР_1 , та передав у користування лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № КВ-111219/451 від 11.12.2019 року. Лізингоодержувач системно не виконував визнаний договором графік сплати платежів, чим порушив умови договору фінансового лізингу. 14.07.2022 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» засобом поштового зв`язку направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 25.07.2022 року в сумі 57511,10 гривень. Вказану вимогу відповідач не виконав. У зв`язку із порушенням умов договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів, позивачем було направлене повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу із вимогою про повернення об`єкту фінансового лізингу власнику - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ». Граничний строк повернення автомобіля до 17-00 год. 10.08.2022 року, проте об`єкт фінансового лізингу власнику не повернуто.

Ухвалою судді від 24.10.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Представник позивача - адвокат Лисенко Д.В. подав до суду заяву з клопотанням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив(а.с.67).

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 11.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № КВ-111219/451, предметом якого був автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2015 року випуску, номер кузова (шасі, НОМЕР_4 ): НОМЕР_1 (а.с.7,12).

Відповідно до положень чч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно п. 1.1. загальних умов договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу транспортний засіб (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.

Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2015 року випуску, номер кузова (шасі, НОМЕР_4 ): НОМЕР_1 , та передав у користування лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № КВ-111219/451 від 11.12.2019 року. Вартість об`єкта лізингу, в т.ч. ПДВ, на дату укладання договору складає 244742,00 гривень (а.с.13). Натомість, належного виконання за договором фінансового лізингу лізингодавець не отримав.

Згідно п.9.2.2. загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, а також інші платежі відповідно до умов договору, а також штрафні санкції відповідно до положень договору та інші платежі, які пов`язані з використанням об`єкта лізингу виключно на рахунки лізингодавця.

Відповідно до п.9.2.6. загальних умов у разі закінчення строку фінансового лізингу, а також у разі дострокового припинення договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмету лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором фінансового лізингу.

Згідно із п. 2.1 загальних умов договору всі платежі за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті Україні (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингоодержувача не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до Графіка платежів.

Відповідач системно не виконував визнаний договором графік сплати платежів.

14.07.2022 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» засобом поштового зв`язку направило ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 25.07.2022 року в сумі 57511,10 гривень (а.с.18-19), однак вказану вимогу відповідач не виконав.

У відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса:

1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів;

2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Водночас, за змістом п. 8.4 загальних умов, у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення відповідного повідомлення, з метою досудового врегулювання, лізингоодержаувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить об`єкт лізингу, а також при настанні обставин, передбачених п. 8.2.5 загальних умов договору, лізингодавець направляє на адресу лізингоотримувача, вказану в договорі, цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і повернення об`єкта лізингу лізингодавцю. Лізингоодержувач або його законний представник, зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні.

29.07.2022 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» засобом поштового зв`язку направило ОСОБА_1 лист про відмову від договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкту фінансового лізингу (вих. № АЛ-609 від 29.07.2022 року). Граничний строк для повернення автомобіля визначено до 17:00 10 серпня 2022 року, шляхом визначеним договором, самостійно доставити транспортний засіб на адресу місцезнаходження лізингодавця: 04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, буд. 5., оф. 220 (а.с.20-22).

Відповідно до комісійного акту № 10-08/22 від 10.08.2022 року, автомобіль марки MITSUBISHI LANCER (бувший у використанні), VIN - кодНОМЕР_1 , рік випуску: 2015, колір сірий, у визначений строк не повернуто власнику - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», як об`єкт фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № КВ-111219/451 від 11.12.2019 року (а.с.23).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 і 527 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (стст. 215-235 Цивільного кодексу України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст. 330, 338 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання за ст. 388 Цивільного кодексу України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Власник майна - це та особа, яка має законні права володіти, користуватися, розпоряджатися майном, що вибуло до добросовісного набувача поза волею власника.

ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» є належним власником автомобіля марки MITSUBISHI LANCER (бувший у використанні), VIN - кодНОМЕР_1 , рік випуску: 2015, що підтверджується матеріалами справи.

Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем, в свою чергу, жодних доказів відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог не надано.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також врахувавши встановлені під час розгляду справи обставини, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення №12243 від 21.09.2022 року, позивачем при пред`явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3671,14 гривень (а.с.31).

На підставі викладеного та керуючись стст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 про витребування майна (предмету лізингу) з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) колісний транспортний засіб (автомобіль) марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2015 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, paмa): НОМЕР_1 , номерний знакНОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 11.12.2019 року ТСЦ № 8044), а також державні номерні знаки, ключі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та передати їх належному власнику - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5, офіс 220).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5, офіс 220), понесені судові витати з сплати судового збору в розмірі 3671,14 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 16 січня 2023 року.

Суддя С.І.Колесник