Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
24 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді Миколаєнко Т.А.,
за участі: секретаря судового засідання Проценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б., в інтересах позивача ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить суд:
- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 150 000 грн 00 коп.;
- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12 000 грн 00 коп. та інші судові витрати, пов`язані із судовим розглядом цивільної справи;
- стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд даної цивільної справи.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000757 від 14.09.2020, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Згідно з ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року « ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що він 14 вересня 2020 року близько 15 години 50 хвилин у порушення вимог п. 2.3.б), 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями, керуючи автомобілем «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 107-112 км/год, що перевищувала максимальну дозволену швидкість у населених пунктах (не більше 50 км/год), по проїзній частині вулиці Спасо-Преображенська у селі Мошни Черкаського району Черкаської області, від міста Черкаси у напрямку міста Канів, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну.
Так, доїжджаючи до буд. № 385, ОСОБА_2 побачив автомобіль «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля вказаного будинку на лівому узбіччі відносно напрямку руху автомобіля «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розпочинав свій рух. Оцінюючи це як небезпеку, ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування та допустив виїзд на праве узбіччя, яке прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташоване з нею на одному рівні та не призначене для руху транспортних засобів, по напрямку свого руху, продовжив рух по узбіччю та поблизу будинку АДРЕСА_1 вчинив наїзд на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилася на правому узбіччі та сиділа на велосипеді марки «Україна», спершись правою ногою на бордюрний камінь.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судової-медичної експертизи № 02-01/1013 від 17 листопада 2020 року, ОСОБА_1 отримала перелом задньої стінки верхньощелепної пазухи справа з крововиливом в порожнину пазухи (гемостит), перелом правої виличної кістки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, та травму голови із забоєм головного мозку легкого ступеню, рану м`яких тканин голови, рану лівого колінного суглобу, рану обох передпліч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я…
Указані дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження».
Вказаною ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року, на переконання представника позивача, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_1 зазнала тілесних ушкоджень, повністю доведена.
Зокрема, судом було задоволено клопотання представника ТОВ «Нова Пошта» за довіреністю адвоката Дряхлова Є.О., а також захисників обвинуваченого адвокатів Новіка В.І. та ОСОБА_3 , і звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Нова Пошта». Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000757 від 14.09.2020, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав.
Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000757 потерпілою ОСОБА_1 не заявлявся.
Разом з тим, позивач у справі ОСОБА_1 , у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями (травмами та побоями), тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», а саме у період з 14 вересня 2020 року до 02 жовтня 2020 року.
Так, у виписці лікувального закладу зафіксовано анамнез захворювання ОСОБА_1 : біль в ранах на голові, руці, лівій нозі, множинні ссадини по всьому тілу, біль в ділянці спини. Вищезазначені скарги з`явилися після потрапляння в ДТП, коли була збита автомобілем. Госпіталізована до хірургічного відділення № 1 у нейрохірургічне відділення 15 вересня 2020 року. Загальний стан хворої важкий, контакту не доступна, в часі та просторі орієнтується не вірно, язик сухий. Проведено хірургічні операції: 14 вересня 2020 року первинна обробка рани м`яких тканин в ділянці колінного суглоба, 14 вересня 2020 року закриття дефекту м`яких тканин черепа.
Тілесні ушкодження, заподіяні позивачу внаслідок ДТП, мали особливо болісний характер у момент їхнього заподіяння та тяжко переносилися потерпілою під час її стаціонарного лікування в медичному закладі. Наслідки заподіяних травм до цього часу негативно впливають на загальне самопочуття позивача, у неї спостерігаються періодичні головні болі, наявність онімінь травмованих частин тіла тощо.
У виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 11726 від 02 жовтня 2020 року позивачу рекомендовано подальше лікування у лікаря невролога за місцем проживання, закінчення протиправцевого щеплення, нагляд хірурга та травматолога за місцем проживання, повторна консультація психіатра з метою корекції подальшого лікування.
Окрім того, у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_1 вказані такі небезпечні для здоров`я позивача записи, як ускладнення венозного відтоку із порожнини черепу, опосередковані ознаки внутрічерепної гіпертензії.
Також, за даними магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_1 , виконаної медичним центом «Євромед», від 10 грудня 2020 року, зафіксовано дрібно вогнищеві речовини ГМ як початкові прояви хронічного порушення мозкового кровообігу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку скоїв відповідач у справі ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_4 зазнала моральних переживань у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, котре полягало в численних тілесних ушкодженнях, у зв`язку з чим перенесла фізичний біль і тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де упродовж 20 календарних днів перенесла численні медичні маніпуляції та хірургічні операції, приймала значну кількість медичних препаратів та ліків.
Окрім того, позивач продовжує відчувати сильний фізичний біль в області голови внаслідок спричиненої травми, переживає гострі напади мігрені та інші неприємні відчуття в області голови. При цьому, для відновлення психологічної рівноваги та нервової системи, ОСОБА_1 змушена систематично проходити консультації у лікарів та приймати заспокійливі медичні препарати.
Також, ОСОБА_1 зазнала особливих душевних переживань, пов`язаних із порушенням її нормальних соціальних зв`язків, стресу та змушена була докладати чималих зусиль для відновлення свого фізичного й психічного стану здоров`я, проходити тривалий курс лікування від струсу головного мозку та численних травм голови. Внаслідок перенесеної травми та тривалого курсу лікування, у ОСОБА_1 виникли серйозні проблеми в морально-психологічному плані та побоювання спричинення їй тілесних ушкоджень під час прогулянок на велосипеді.
Вказані обставини вкрай негативно позначилися на нормальних життєвих зв`язках та особистому житті ОСОБА_1 , зумовили тривалий депресивний стан її психічного здоров`я, а, відтак, на думку представника позивача, це свідчить про істотні й триваючі у часі морально-психологічні страждання потерпілої та членів її родини від скоєного кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, представник позивача вважає, що оскільки між злочинними (протиправними) діями ОСОБА_2 та завданою потерпілій ОСОБА_1 моральною шкодою є прямий причинно-наслідковий зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань і душевних переживань, тривалості вказаних страждань (зокрема й тривалого лікування у медичних закладах), втрат немайнового характеру, зважаючи на принципи розумності та справедливості, є усі підстави для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 150 000 грн 00 коп.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 24 січня 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 24 лютого 2023 року; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Пилипенка Р.Б. про проведення розгляду даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження з викликом уповноважених представників сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний термін з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний термін з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів /а.с. 35-38/.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Копію позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду від 24 січня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новік В.І. отримав особисто у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 27 січня 2023 року, про що в матеріалах цивільної справи наявна відповідна розписка /а.с. 41/.
Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.
07 лютого 2023 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача адвокатом Новіком В.І., в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії позивачу, у якому він просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю /а.с. 44-49/.
В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що 14 вересня 2020 року, під час скоєння ДТП, ОСОБА_2 керував забезпеченим транспортним засобом та його цивільно-правова відповідальність була застрахована у АТ «СГ "ТАС". Відтак, на його переконання, особою, яка зобов`язана нести цивільно-правову відповідальність у даному випадку, є саме страхова компанія, а не відповідач у справі, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.
Окрім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, отриманої внаслідок ДТП, яка трапилася із вини відповідача, не надає будь-якої медичної документації, яка б підтверджувала, що наразі вона відчуває сильний фізичний біль в області голови, внаслідок спричиненої травми, переживає гострі напади мігрені та інші неприємні відчуття в області голови. Зокрема у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б вказували, що для відновлення психологічної рівноваги та нервової системи позивач змушена систематично проходити консультації у лікарів та приймати заспокійливі медичні препарати. Також, до позовної заяви не долучено листків лікарських призначень, у яких би зазначалося про необхідність прийняття ОСОБА_1 заспокійливих медичних препаратів. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що такий розмір оціненої позивачем моральної шкоди є занадто завищеним та не відповідає ступеню її моральний страждань, тобто є неспівмірним із зазначеними позивачем моральними стражданнями.
Водночас, представник відповідача повідомляє, що відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається з витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн 00 коп. Докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня винесення рішення в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Дана заява по суті справи прийнята судом та долучена до матеріалів справи.
20 лютого 2023 року, поза межами строку, встановленого судом, представником позивача адвокатом Пилипенком Р.Б., в інтересах позивача ОСОБА_1 , подано до канцелярії суду відповідь на відзив, разом з доказами направлення її копії відповідачу. У вказаній заяві по суті справи представник позивача не погодився з доводами представника відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву. Разом з тим, просив суд залучити до участі у даній справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» та проводити розгляд даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження з викликом уповноважених представників сторін /а.с. 51-62/.

Окрім того, того ж дня 20 лютого 2023 року, від представника позивача адвоката Пилипенка Р.Б. до канцелярії суду надійшли наступні заяви та клопотання:

1) заява про уточнення позовних вимог у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди /а.с. 63-67/;

2) клопотання про залучення співвідповідача у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди та покладення на страхову компанію солідарного обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням /а.с. 68-71/;

3) клопотання про призначення судово-психологічної експертизи в цивільній справі /а.с. 72-75/.

Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, подану до суду представником позивача адвокатом Пилипенком Р.Б. 20 лютого 2023 року, залишено без розгляду; у прийнятті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди відмовлено; у задоволенні клопотань представника позивача адвоката Пилипенка Р.Б. про залучення співвідповідача, про призначення судово-психологічної експертизи та про проведення розгляду даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження з викликом уповноважених представників сторін відмовлено.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_2 14 вересня 2020 року близько 15 години 50 хвилин у порушення вимог п. 2.3.б), 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями, керуючи автомобілем «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 107-112 км/год, що перевищувала максимальну дозволену швидкість у населених пунктах (не більше 50 км/год), по проїзній частині вулиці Спасо-Преображенська у селі Мошни Черкаського району Черкаської області, від міста Черкаси у напрямку міста Канів, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну.
Так, доїжджаючи до буд. № 385, ОСОБА_2 побачив автомобіль «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля вказаного будинку на лівому узбіччі відносно напрямку руху автомобіля «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та розпочинав свій рух. Оцінюючи це як небезпеку, ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування та допустив виїзд на праве узбіччя, яке прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташоване з нею на одному рівні та не призначене для руху транспортних засобів, по напрямку свого руху, продовжив рух по узбіччю та поблизу будинку АДРЕСА_1 вчинив наїзд на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилася на правому узбіччі та сиділа на велосипеді марки «Україна», спершись правою ногою на бордюрний камінь.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судової-медичної експертизи № 02-01/1013 від 17 листопада 2020 року, ОСОБА_1 отримала перелом задньої стінки верхньощелепної пазухи справа з крововиливом в порожнину пазухи (гемостит), перелом правої виличної кістки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я, та травму голови із забоєм головного мозку легкого ступеню, рану м`яких тканин голови, рану лівого колінного суглобу, рану обох передпліч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно з висновком експерта № 4/864 від 23 листопада 2020 року порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а саме вимог пунктів 2.3.б), 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
По даному факту відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження № 0000757 від 14.09.2020, а його дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року задоволено клопотання представника ТОВ «Нова Пошта» за довіреністю адвоката Дряхлова Є.О., а також захисників обвинуваченого адвокатів Новіка В.І. та Мартьянова В.І., звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Нова Пошта», закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000757 від 14.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України /а.с. 10-15/.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Слід зауважити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу підприємства, установи чи організації за статтею 47 КК України є нереабілітуючою підставою та не звільняє особу від цивільно-правової відповідальності.
Як уже зазначалося, відповідно до висновку експерта № 02-01/1013 від 17 листопада 2020 року, у ОСОБА_1 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: перелом задньої стінки верхньощелепної пазухи справа з крововиливом в порожнину пазухи (гемосинусит), що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я; перелом правої виличної кістки; травма голови із забоєм головного мозку легкого ступеню, раною м`яких тканин голови; рана лівого колінного суглобу, рана обох передпліч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я /а.с. 16-18/.
З копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 11726 встановлено, що у період з 14 вересня 2020 року до 02 жовтня 2020 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з основним діагнозом: Т06.8 Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. Політравма. ЗЧМТ. Забій головного мозку легкого ступеня тяжкості. Транзиторний парез 6 пари ЧМН праворуч. Імпресійний перелом виличної кістки праворуч. Гемосинусит. Перелом задньої стінки верхньощелепної пазухи. Забійна рана потилиці ліворуч. Забій грудної клітки. Забійна рана лівого колінного суглобу. Численні осаднені рани обох передпліч. Психоорганічний синдром. Неврозоподібний стан /а.с. 19/.
Відповідно до копії протоколу обстеження КТ головного мозку від 15 вересня 2020 року, підписаного лікарем діагностичного центру ТОВ «Скен Лайф» ОСОБА_5 , за результатами обстеження ОСОБА_1 зроблено висновок: ознаки перелому виличної кістки праворуч з імпресією і гемосинуситом /а.с. 20/.
Згідно з копією протоколу обстеження КТ головного мозку від 22 вересня 2020 року, проведеного лікарем діагностичного центру ТОВ «Скен Лайф» ОСОБА_5 , за результатами обстеження ОСОБА_1 зроблено висновок: динаміка без виражених змін, ділянок геморагічного вмісту не відмічено. Ознаки конвекситального посилення лікворовмісних просторів. Ознаки збільшення рівня ексудату у правій в.ч. пазусі /а.с. 21/.
Із копії магнітно-резонансної томографії головного мозку № 35335 від 10 грудня 2020 року, видної лікарем медичного центру «Євромед» ОСОБА_6 , вбачається, що за результатами обстеження ОСОБА_1 зроблено висновок: дрібновогнищеві зміни речовини ГМ, як початкові прояви хронічного порушення мозкового кровообігу, в т.ч. в правій скроневій частці ГМ, субкортикально найбільше вогнище (посттравматичного генезу?). МР-прояви васкулопатії дрібних перфоруючих судин в речовині ГМ, як ознака нестабільної гемодинаміки судин ГМ. Тенденція до формування «порожнього» турецького сідла. Помірно виражена зовнішня гідроцефалія. Об`ємної патології в речовині ГМ на момент обстеження не виявлено /а.с. 22/.
Відповідно до копії магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта № 35339 від 10 грудня 2020 року, видної лікарем медичного центру «Євромед» ОСОБА_6 , за результатами обстеження ОСОБА_1 зроблено висновок: остеохондроз L4-L5 та L5-S1, початковий спондилоз попереково-крижового відділу хребта, спондилоартроз L5-S1. Дегенерація субхондрального кістковомозкового шару тіл хребців L5-S1 за типом Modic II. Дорсальне напівциркулярне випинання м/х диску L4- L5. Лівобічна форамінальна екструзія м/х диску L5-S1 з каудальною міграцією. Рекомендовано: консультацію нейрохірурга /а.с. 23/.
Згідно з копією медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що ОСОБА_1 у період з 08 грудня 2020 року до 16 грудня 2020 року пройшла електроенцефалограму, а також зверталася за консультаціями до лікаря-невропатолога, лікаря-нейрохірурга, психіатра, лікаря-офтальмолога та лікаря-стоматолога /а.с. 24-28/.
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на території України був забезпечений полісом № 143163096 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 03 лютого 2020 року між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 /а.с. 47/.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частинами першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 9 частини першої статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
Так, пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша ст. 1168 ЦК України).
Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала.
Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Разом з тим, частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року в справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.
Суд вважає доведеним, що відповідач у справі ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП 14 вересня 2020 року був належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, а тому мав нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої потерпілій.
Водночас, суд зауважує, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка відповідає за шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
За змістом пункту 1.4. частини першої статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
За змістом статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Станом на дату розгляду справи вказаний строк не сплив.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 26-1 Закону № 1961-IV закріплено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).
Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Окрім того, у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Отже, належним першочерговим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно Закону № 1961-IV, є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, винуватець ДТП зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.
Із змісту позовної заяви слідує, що завдана ОСОБА_1 моральна шкода пов`язана із тим, що позивач зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відтак, з огляду на положення ст. 26-1 Закону № 1961-IV, у страховика, з яким відповідач уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявний обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди в даному випадку.
Лише сам по собі страхувальник у даній справі, тобто ОСОБА_2 , не є належним відповідачем у справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність, як законного володільця наземного транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території України на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС», а тому належним відповідачем у справі є страхова компанія, яка має виплатити страхову виплату позивачу в межах лімітів страхового полісу.
З огляду на принцип добросовісності, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18.
У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 369/8675/16-ц Верховний Суд вказав, що непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.
З огляду на вищевикладене, суд не надає оцінки доводам сторін у справі з приводу предмета спору щодо їх обґрунтованості, та відмовляє у задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Окремо суд вважає необхідним наголосити на тому, що подана представником позивача заява про уточнення позовних вимог у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди /а.с. 63-67/ не передбачена жодною нормою чинного ЦПК України і фактично є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову, оскільки нові позовні вимоги, пред`явлені до страхової компанії, жодним чином не були пов`язані, ані з предметом, ані з підставами позову в первісній редакції, у зв`язку з чим суд розцінив її як подання окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що не відповідає приписам процесуального закону. До того ж, представником позивача було пропущено визначений частиною 3 статті 49 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про зміну предмету або підстави позову, і клопотань про його поновлення не заявлено. З урахуванням наведеного, судом було відмовлено у прийнятті даної заяви до розгляду та констатовано, що позов підлягає вирішенню за первісно заявленою вимогою, якою є стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 150 000 грн 00 коп. За вказаних обставин, підстав для залучення до участі у справі страхової компанії суд не мав.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі, від сплати яких позивач звільнена при подачі позову до суду, слід віднести на рахунок держави, а судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката та інші судові витрати, пов`язані із судовим розглядом цивільної справи, слід залишити за позивачем.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - відмовити.
Судові витрати у справі, від сплати яких позивач звільнена при подачі позову до суду, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката та інші судові витрати, пов`язані із судовим розглядом цивільної справи, залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП у матеріалах справи відсутній.
Суддя: Т. А. Миколаєнко