ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 388/453/22

провадження № 22-ц/4809/149/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач Долинська міська рада Кіровоградської області, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долиньского районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року у складі судді Баранського Д. М. і

В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року Долинська міська рада Кіровоградської області, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

-відібрати в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав та передати дитину Долинській міській раді, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 вживає алкогольні напої. Сім`я перебуває під соціальним супроводом, а дитина на обліку, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах через неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків.

ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, вчинення домашнього насильства, розпивання спиртних напоїв у громадському місці.

На думку Долинської міської ради існує загроза життю та здоров`ю дитини внаслідок дій відповідачки.

Крім того, відповідно до висновку Долинської міської ради від 27 квітня 2022 року № 01-40/89/2, є доцільним відібрання дитини у відповідачки без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Долиньского районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року позов Долинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав задоволено.

Відібрано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав та передано дитину Долинській міській раді, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь фізичної або юридичної особи (установи), яка буде здійснювати функції утримання (опіки, піклування) над дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 травня 2022 року та до його повноліття або повернення дитини матері.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави 992,40 грн.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина малолітнього віку та не в змозі самостійно вчиняти дії, які є необхідними для існування людини, оскільки зловживання матір`ю алкоголем та перебування у стані алкогольного сп`яніння, становить пряму загрозу життю та здоров`ю дитини. Враховуючи вік дитини, нагляд за нею та її догляд є обов`язковими. А тому, в інтересах дитини необхідно забезпечечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції керувався ч.4 ст. 170 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Долинської міської ради Кіровоградської області відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для спарви, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду викладених у рішенні.

Відпвідач посилається на те, що висновок Органу опіки та піклування Долинської міської ради № 01-40/89/2 від 27.042022, на яке посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не є достатньо вмотивованим та не містить переконливих доводів щодо доцільності відібрання в неї дитини, а також що такий захід буде мати позитивний вплив на виховання дитини.

Суд першої інстанції не з`ясував, в чому саме полягає небезпека для життя, здоров`я та морального виховання при залишенні дитини з нею. Крім того, дано парвової оцінки того що дитині не було завдано будь яких тілесних ушкоджень, вона доглянута та розвинута відповідено до свого віку.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка уклала декларацію з лікарем педіатром для надання дитинні первинної медичної допомоги, подала заяву про зарахування сина до дитячого садочку.

Зазначає, що пройшла навчання та закінчила в 2022 році Професійно технічне училище № 36 смт. Новгородка, та здобула професію «Кукхар Кондитер».

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що свідки є кумами між собою, та перебувають з відповідачем в неприязних стосунках.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги довідку медичного закладу, що вона не перебуває на обліку у лікаря нарколога, як алкогольно залежна особа.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Від Долинськоїа міськоїа ради Кіровоградської області, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просять суд розглядати справу без їх участі.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 12 годину 30 хвилин 19 січня 2023 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у ОСОБА_2 є дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запис про батька дитини вчинено згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 СК України.

Актом обстеження умов проживання від 9 грудня 2021 року № 86 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо ОСОБА_2 . Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Діти мають місце для сну, відпочинку та навчання. На даний час старший син проживає біля батька. Дитина перебуває у сусідки під наглядом, доглянута, забезпечена необхідним одягом, взуттям, іграшками. Мати дитини періодично схильна до зловживання алкоголем. Дітей нікому не віддасть, але потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_2 була агресивно налаштована. Винесено офіційне попередження, проведено профілактичну бесіду щодо наслідків невиконання батьківських обов`язків. Рекомендовано дітей взяти на облік.

За змістом акта оцінки потреб сім`ї від 21 грудня 2021 року № 81, ОСОБА_2 виявляє нестабільний емоційний стан, схильна до зловживання алкоголем, палить, отримує держану допомогу малозабезпеченим сім`ям, допомогу на дітей одиноким матерям. Квартира однокімнатна, орендована, з комунальними зручностями, облаштована меблями та побутовою технічною. В помешканні чисто, дотримуються санітарно-гігієнічні норми. У дитини є окреме ліжко, місце для ігор.

Актом обстеження умов проживання від 15 грудня 2021 року № 88 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо відповідачки ОСОБА_2 .. Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .. Квартира винаймається. У квартирі тепло, однак потребується провітрювання. У квартирі чисто, прибрано. Житло облаштоване необхідною технікою, меблями. Постільна білизна чиста, одяг взуття в належному стані. Є запах продуктів харчування, приготовлена їжа, в тому числі для дитини. В дітей є окремі спальні місця, місце для навчання. Старший син перебуває біля свого батька. Дитина чиста, доглянута, забезпечена іграшками, харчуванням, одягом, взуттям, засобами гігієни. З матір`ю проведено бесіду щодо впливу алкоголізму на материнство та виконання батьківських обов`язків. Рекомендовано закодуватися від алкогольної залежності.

Актом обстеження умов проживання від 15 квітня 2022 року № 36 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо відповідачки ОСОБА_2 .. Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі тепло, місцями розкидані речі, стійкий запах тютюнового диму та алкоголю. Відсутня приготовлена їжа, є невеликий запас продуктів харчування, постільна білизна в належному стані, одяг частково потребує прання. Дитина самостійно лежала на великому ліжку та плакала без зупинки, була брудною від власних фекалій та голодною. Дитина була без догляду, одяг потребував заміни. Старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває у свого батька. Мати перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Матері винесено офіційне попередження, проведено оцінку рівня безпеки дитини. Наголошено на наслідках неналежного виконання батьківських обов`язків. Наявна загроза життю та здоров`ю дитини.

Наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради від 6 січня 2022 року № 1, ОСОБА_1 взято на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах.

Відповідно до акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 , на момент виявлення дитина перебувала у квартирі із п`яними матір`ю та незнайомим чоловіком. ОСОБА_2 запросила знайомого до свого помешкання на похмілля. Дитина була голодною, жадібно їла хліб, який їй дали сусіди, виглядає занедбано, плакала, оскільки мати не один день перебувала у стані алкогольного сп`яніння . Дитину виявлено внаслідок звернення на лінію 102. Необхідно негайне відібрання дитини від матері та проведення відповідних дій згідно з чинним законодавством.

Рішенням Долинської міської ради від 20 квітня 2022 року № 81 та наказом Служби у справах дітей Долинської міської ради від 20 квітня 2022 року № 2, ОСОБА_1 негайно відібрано від матері у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю, тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу до прийняття рішення про влаштування дитини.

За даними відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 25 квітня 2022 року № 2675/111/-2-2022, ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема, 20 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення (розпивання спиртних напоїв у громадських місцях), 27 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), 16 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), 9 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей).

ОСОБА_2 характеризується посередньо, спокійна, ввічлива, доброзичлива, була помічена в схильності до вживання алкогольних напоїв та в неналежному догляді за дитиною в стані алкогольного сп`яніння, в конфліктах із сусідами не помічалася, не перебуває на обліку в лікаря нарколога.

Відповідачка офіційно попереджалась про відповідальність за недотримання законів України по утриманню, вихованню та навчанню неповнолітніх дітей від 9 грудня 2021 року, від 15 квітня 2022 року.

Дитина має лікаря, який надає первинну медичну допомогу, мати написала заяву про зарахування дитини до дитячого садка.

Висновком Долинської міської ради від 27 квітня 2022 року № 01-40/89/2, забезпечуючи важливість інтересів дитини та їх переваги над інтересами матері, виховання дитини, зокрема піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, спілкування в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, враховуючи свідому, безвідповідальну поведінку матері, яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння створює пряму загрозу життю і здоров`ю малолітньої дитини, є доцільним відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в частині першій статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для відібрання дитини у батьків за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину віднебезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків єнебезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтян 2018 року у спарві № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч. 4 ст. 170 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин, які можуть бути підставою відібрання у відповідача дитини, покладено на позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що у ОСОБА_2 є дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а. с. 6).

Запис про батька дитини вчинено згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 7).

Актом обстеження умов проживання від 9 грудня 2021 року № 86 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо ОСОБА_2 . Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Діти мають місце для сну, відпочинку та навчання. На даний час старший син проживає біля батька. Дитина перебуває у сусідки під наглядом, доглянута, забезпечена необхідним одягом, взуттям, іграшками. Мати дитини періодично схильна до зловживання алкоголем. Дітей нікому не віддасть, але потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_2 була агресивно налаштована. Винесено офіційне попередження, проведено профілактичну бесіду щодо наслідків невиконання батьківських обов`язків. Рекомендовано дітей взяти на облік (а. с. 17).

За змістом акта оцінки потреб сім`ї від 21 грудня 2021 року № 81, ОСОБА_2 виявляє нестабільний емоційний стан, схильна до зловживання алкоголем, палить, отримує держану допомогу малозабезпеченим сім`ям, допомогу на дітей одиноким матерям. Квартира однокімнатна, орендована, з комунальними зручностями, облаштована меблями та побутовою технічною. В помешканні чисто, дотримуються санітарно-гігієнічні норми. У дитини є окреме ліжко, місце для ігор (а. с. 18-23).

Актом обстеження умов проживання від 15 грудня 2021 року № 88 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо відповідачки ОСОБА_2 .. Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .. Квартира винаймається. У квартирі тепло, однак потребується провітрювання. У квартирі чисто, прибрано. Житло облаштоване необхідною технікою, меблями. Постільна білизна чиста, одяг взуття в належному стані. Є запах продуктів харчування, приготовлена їжа, в тому числі для дитини. В дітей є окремі спальні місця, місце для навчання. Старший син перебуває біля свого батька. Дитина чиста, доглянута, забезпечена іграшками, харчуванням, одягом, взуттям, засобами гігієни. З матір`ю проведено бесіду щодо впливу алкоголізму на материнство та виконання батьківських обов`язків. Рекомендовано закодуватися від алкогольної залежності (а. с. 16).

Актом обстеження умов проживання від 15 квітня 2022 року № 36 здійснено обстеження умов проживання та утримання дитини щодо відповідачки ОСОБА_2 .. Житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .. У квартирі тепло, місцями розкидані речі, стійкий запах тютюнового диму та алкоголю. Відсутня приготовлена їжа, є невеликий запас продуктів харчування, постільна білизна в належному стані, одяг частково потребує прання. Дитина самостійно лежала на великому ліжку та плакала без зупинки, була брудною від власних фекалій та голодною. Дитина була без догляду, одяг потребував заміни. Старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває у свого батька. Мати перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Матері винесено офіційне попередження, проведено оцінку рівня безпеки дитини. Наголошено на наслідках неналежного виконання батьківських обов`язків. Наявна загроза життю та здоров`ю дитини (а. с. 15).

Наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради від 6 січня 2022 року № 1, ОСОБА_1 взято на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах (а. с. 25).

Відповідно до акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 15 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 , на момент виявлення дитина перебувала у квартирі із п`яними матір`ю та незнайомим чоловіком. ОСОБА_2 запросила знайомого до свого помешкання на похмілля. Дитина була голодною, жадібно їла хліб, який їй дали сусіди, виглядає занедбано, плакала, оскільки мати не один день перебувала у стані алкогольного сп`яніння . Дитину виявлено внаслідок звернення на лінію 102. Необхідно негайне відібрання дитини від матері та проведення відповідних дій згідно з чинним законодавством (а. с. 26-30).

Рішенням Долинської міської ради від 20 квітня 2022 року № 81 та наказом Служби у справах дітей Долинської міської ради від 20 квітня 2022 року № 2, ОСОБА_1 негайно відібрано від матері у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю, тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу до прийняття рішення про влаштування дитини (а. с. 33, 34).

За даними відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 25 квітня 2022 року № 2675/111/-2-2022, ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності, зокрема, 20 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення (розпивання спиртних напоїв у громадських місцях), 27 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), 16 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), 9 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей) (а. с. 36).

ОСОБА_2 характеризується посередньо, спокійна, ввічлива, доброзичлива, була помічена в схильності до вживання алкогольних напоїв та в неналежному догляді за дитиною в стані алкогольного сп`яніння, в конфліктах із сусідами не помічалася, не перебуває на обліку в лікаря нарколога (а. с. 10, 11).

Відповідачка офіційно попереджалась про відповідальність за недотримання законів України по утриманню, вихованню та навчанню неповнолітніх дітей від 9 грудня 2021 року, від 15 квітня 2022 року (а. с. 12, 13).

Дитина має лікаря, який надає первинну медичну допомогу, мати написала заяву про зарахування дитини до дитячого садка (а. с. 69, 70).

Висновком Долинської міської ради від 27 квітня 2022 року № 01-40/89/2, забезпечуючи важливість інтересів дитини та їх переваги над інтересами матері, виховання дитини, зокрема піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, спілкування в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, враховуючи свідому, безвідповідальну поведінку матері, яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння створює пряму загрозу життю і здоров`ю малолітньої дитини, є доцільним відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав (а. с. 37-40).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд також виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Як зазначено в ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Водночас відібрання дитини у матері, не є крайнім заходом впливу, оскільки якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може остановити рішення про повернення їм дитини. (ч. 3 ст. 170 СК України).

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 13 лютого 2021 року у справі № 200/14941/18. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач не займається вихованням малолітнього сина і як наслідок існує реальна небезпека для дитини відповідача у разі залишення її в сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок Органу опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького № 01-40/89/2 від 27.042022, на яке посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не є достатньо вмотивованим та не містить переконливих доводів щодо доцільності відібрання дитини, а також що такий захід буде мати позитивний вплив на виховання дитини, правильність висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують.

Зокрема, той факт, що відповідачем укладено декларацію з лікарем педіатром для надання дитинні первинної медичної допомоги, подано заяву про зарахування сина до дитячого садочку та наявний диплом за професію «Кухар Кондитер», не може свідчити про неправильність висновків суду першої інстанції.

Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції взяв до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків, які перебувають з відповідачем в неприязних стосунках, з огляду на те, що суд першої інстанції надавав оцінку всім наявним у справі доказам, в тому числі і показам свідків, в їх сукупності та взаємозв`язку, та на основі їх аналізу зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відібрання дітини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги довідку медичного закладу, що відповідач не перебуває на обліку у лікаря нарколога, як алкогольно залежна особа не заслуговують на увагу, не перебування відповідача на обліку не спростовують правильність рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що для встановлення факту алкогольного сп`яніння, необхідний висновок медичної установи, є хибним, оскільки відповідні положення процесуального або матеріального закону цього не встановлюють.

До такого по суті висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 1 квітня 2020 року (справа № 473/1555/19-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Долиньского районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник