КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року

справа № 654/2720/17

провадження № 22-ц/824/2644/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - Державна установа «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Хромової О.О., у справі за позовом Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач - Державна установа «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» (ДУ «ХВЕЗ»), звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 84 464,46 грн та судові витрати.

Позов мотивований тим, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області

від 08 листопада 2016 року поновлено ОСОБА_3 на попередній посаді та стягнуто з ДУ «ХВЕЗ» 61 437,39 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2015 року по 08 листопада 2016 року; 2 507,12 грн премії за вересень 2015 року; 2 000 грн моральної шкоди; 243,60 грн та 1 507,24 грн судових витрат.

Наказ від 18 вересня 2015 року № 132-к щодо звільнення ОСОБА_3 був підписаний директором ДУ «ХВЕЗ» ОСОБА_1, без погодження профспілкового комітету підприємства.

З метою належного виконання зазначеного вище рішення суду ДУ «ХВЕЗ» виплатила ОСОБА_3 указані вище платежі, внаслідок чого позивачу діями відповідача завдано матеріальних збитків в загальному розмірі 84 464 грн. 46 коп.

Позивачем направлялася відповідачу претензія від 16 грудня 2016 року № 266 з вимогою погасити заборгованість, проте 04 січня 2017 року адресат відмовився від одержання даного листа. Позивач направив відповідачу повторну претензію від 15 лютого 2017 року № 01-11/33 з вимогою погасити заборгованість, яку відповідач також не виконав, заборгованість не погашена.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 січня 2018 року позов ДУ «ХВЕЗ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДУ «ХВЕЗ» у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 84 464,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 січня 2018 року.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року позов Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу грошові кошти в розмірі 84 464,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Вимоги обґрунтовані тим, що однією із умов матеріальної відповідальності є письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між роботодавцем та працівником, однак такий договір між вищим органом управління з відповідачем не встановлювався. Зазначає, що згідно із контрактом від 26 січня 2012 року №55 Керівник погоджує з Органом управління майном штатний розпис підприємства, призначення на посаду та звільнення з посади керівного складу. Відповідач як керівник підприємства виконував вказівки органу по організації виробництва і праці та погоджував проведення таких змін, призначення та звільнення з посади керівного складу. Крім того, вказує, що з відповідача вже було стягнуто 5 768, 08 грн згідно з постановою державного виконавця Голопристанського МВ ДВС Південного МУМЮ м Одеса.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що саме на ОСОБА_1 покладається відповідальність за прийняття неправомірних рішень та винесення наказу, що скасований судом, а тому саме ОСОБА_1 , як директор ДУ «ХВЕЗ», повинен покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 18 вересня 2015 року № 132-к

ОСОБА_3 звільнена з посади бухгалтера І категорії ДУ «ХВЕЗ» з 21 вересня 2015 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штату), із виплатою компенсації за 16 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 02 березня 2015 року по 21 вересня 2015 року, та з виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України та вимог чинного трудового законодавства.

У зв`язку із звільненням працівника в період тимчасової непрацездатності роботодавець наказом від 05 жовтня 2015 року № 138-к вніс зміни до наказу від 18 вересня 2015 року № 132-к та вважав датою звільнення ОСОБА_3 28 вересня 2015 року (26 вересня та 27 вересня 2015 року вихідні дні).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року поновлено ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера І категорії Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» з 28 вересня 2015 року; стягнуто з Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2015 року по 08 листопада 2016 року в розмірі 61 437,39 грн та 2 507,12 грн премії за вересень 2015 року, всього 63 944,51 грн з вирахуванням всіх обов`язкових платежів передбачених чинним законодавством; стягнуто з Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У рішенні Апеляційного суду Херсонської області від 08 листопада 2016 року зазначено, що в межах наданих сторонами доказів, встановлено, що, скоротивши посаду бухгалтера І категорії з одного підрозділу та ввівши за рахунок цієї посади нову одиницю завідуючого лабораторією іншого нествореного підрозділу, ДУ «ХВЕЗ» фактично провела зміни в організації виробництва і праці, не повідомивши про такі зміні у порядку передбаченому чинним законодавством і умовами трудового договору первинну профспілкову організацію та не обґрунтувавши економічність і правомірність вчинення таких дій.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, звільнення ОСОБА_3 відбулось зі порушенням вимог трудового законодавства, що встановлено рішенням суду.

ДУ «ХВЕЗ» виплатило ОСОБА_3 всі необхідні платежі (платіжна відомість за січень 2017 року, платіжні доручення від 30 січня 2017 року № 28, від 30 січня 2017 року №30, від 30 січня 2017 року № 548, від 22 червня 2017 року № 6, від 22 червня 2017 року №5, від 22 червня 2017 року № 4) (а.с.30-34).

Згідно зі статтею 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Статтею 136 КЗпП України визначений порядок покриття шкоди, заподіяної працівником.

Приписами частини четвертої статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У статті 5 Статуту державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» визначено, що Управління ХВЕЗ здійснює його директор. Директор ХВЕЗ самостійно вирішує питання діяльності установи за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління. Директор ХВЕЗ: здійснює керівництво діяльністю установи на засадах єдиноначальності та несе персональну відповідальність за виконання покладених на ХВЕЗ завдань щодо ефективного використання майна та цільового призначення коштів; видає, в межах своєї компетенції, накази організаційно-розпорядного характеру, видає розпорядження, дає доручення, організовує та контролює їх виконання, призначає на посади та звільняє з посад фахівців, начальників структурних підрозділів, має право заохочувати та накладати стягнення у відповідності з чинним законодавством України.

Згідно із контрактом з директором Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» від 26 січня 2012 року № 55 та додаткової угоди № 03 до контракту від 26 січня 2012 року № 55, директором Державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» до 28 січня 2018 року включно є ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин був посадовою особою, який прийняв рішення про звільнення ОСОБА_3 з займаної нею посади та підписав відповідний наказ. Такі дії посадової особи у судовому порядку були визнані неправомірними, вчиненими з порушенням норм КЗпП України.

Відтак ОСОБА_1 , як директор ДУ «ХВЕЗ», повинен відшкодуватишкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи та моральної шкоди.

Доказів повернення ОСОБА_1 на користь позивача коштів до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач як керівник підприємства виконував вказівки вищестоящого органу та погоджував із ним призначення та звільнення з посади керівного складу судом не приймається, оскільки пунктом 5 Статуту державної установи «Херсонський виробничо-експериментальний завод по розведенню молоді частикових риб» визначено, що саме Директор установи призначає на посади та звільняє з посад фахівців, начальників структурних підрозділів, має право заохочувати та накладати стягнення у відповідності з чинним законодавством України.

Посилання апелянта на те, що умовою повної матеріальної відповідальності є відповідний письмовий договір не заслуговують на увагу, оскільки право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування передбачено ст. 1191 ЦК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 листопада 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, та враховуючи положенняч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді