Справа № 524/4606/22
Провадження №2/524/250/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що 18 вересня 2020 року між сторонами укладено усний договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти, які позичальник зобов`язувався повернути до 30 березня 2022 року, що підтверджується розпискою. Посилаючись на те, що зобов`язання за договором відповідач не виконав у встановлений строк, грошові кошти не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14144 доларів США.

Відзив від відповідача не надходив.

Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін.

03 січня 2023 року ухвалою суду постановлено розглядати справу в заочному порядку.

Позивач надав до суду заяву, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , котрі були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не прибули повторно у судове засідання, причини власної неявки суд не повідомили, не подавали відзив на позов.

Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, судові повістки про виклик до суду, які повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Окремо суд також зазначає, що виклики відповідача здійснювалися за можливим фактичним місцем проживання, яке повідомлено суду позивачем.

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 18 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14144 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 березня 2022 року, що підтверджується оригіналом розписки, наданої позивачем (а.с. 53).

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав.

Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ч. 1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На час розгляду справи зобов`язання не виконано, що не було спростовано відповідачем та його представником.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_2 про отримання коштів від позивача, власноручне написання та підписання якої ніким не заперечується, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом, як факту отримання відповідачем грошових коштів та його волевиявлення у строк до 30 березня 2022 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 18 вересня 2020 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін та паспортні дані, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача.

Оскільки відповідач не виконав умови договору у встановлений ним строк наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача в межах позовних вимог суми боргу за договором позики, що становить 14144 доларів США.

Щодо стягнення суми позики у іноземній валюті, суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 5172,26 гривень.

Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 625, 1046-1051 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 137, 141, 258, 264, 265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 вересня 2020 року в розмірі 14144 (чотирнадцять тисяч сто сорок чотири) доларів СШАта кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 5172 (п`ять тисяч сто сімдесят дві) гривні 26 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст заочного рішення виготовлено 03 січня 2023 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: