Справа №461/3318/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

представника позивача Яцишина А.В.

представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (адреса: 79019, м.Львів, пр. Чорновола, 4, ідентифікаційний код 39769942), Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області (адреса: 79005, м.Львів, вул. К. Левицького, 18, ідентифікаційний код 38008294), третя особа: Державна казначейська служба України (06101, м. Київ, вул. Бастіонна,6) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся у суд із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просить: стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 300000,00 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку для здійснення казначейського обслуговування.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що ознайомившись з інформацією, що є у відкритому доступі, зокрема в мережі інтернет на сайті Держгеокадастру, а саме з Інформацією про перелік земельних ділянок с/г призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у 4 кварталі 2017 року на території Львівської області, позивач виявив про наявність 30 таких ділянок на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району. В подальшому, було здійснено вибір однієї із зазначених ділянок, шляхом вивчення даних Державного земельного кадастру, що також має місце у відкритому доступі в мережі інтернет.

Так, позивач в жовтні 2017 року звернувся на адресу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

Листом відповідача від 02.11.2017 року А-12729/0-8321/6-17 «Про розгляд клопотання», було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, при цьому невідомо з яких підстав така відмова стосувалась земельної ділянки для ведення садівництва, так як позивач звертався щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Також відмова мотивована тим, що нібито було враховано відсутність погодження Скнилівської сільської ради.

Вважаючи відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, не мотивованою та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року у справі №813/4631/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, яким позов задоволено частково, а саме: вирішено визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, оформленої листом від 02.11.2017 року А-12729/0- 8321/6-17 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.10.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на зазначене вище судове рішення, апеляційну скаргу було залишено без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року у справі № 813/4631/17 без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду, відповідачем було повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 , проте листом від 17.09.2018 року № 31-13-0-31-8448/2-18 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області знову відмовлено.

Вважаючи і цю відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на розроблення проекту землеустрою протиправною, ОСОБА_1 знову звернувся із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення.

Проте, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року у справі № 1.380.2019.000846 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, провадження у вказаній справі закрито.

Як вбачається з ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року у справі № 1.380.2019.000846 про закриття провадження, позивач оскаржує дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району. Листом від 17.09.2018 року № 31-13-0-31-8448/2-18 «Про розгляд клопотання» позивачу відмовлено у задоволенні такого клопотання. Оскаржувані дії відповідача обґрунтовувались тим, що на земельну ділянку, орієнтовно позначену на долученому до клопотанні позивача графічному матеріалів, відповідними наказами ГУ Держгеокадастру затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам.

Представником відповідача долучено витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що земельні ділянки за кадастровими номерами: :05:000:1081, :05:000:1140, :05:000:1073, :05:000:1059, :05:000:1132. В клопотанні відповідач вказує, що відповідно до поданих документів вбачається, що орієнтовно на місці земельної ділянки, що стосується предмету оскарження у даній справі та щодо якої звертався позивач, зареєстровано право власності на земельні ділянки за іншими фізичними особами, а отже даний спір не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Отже, з наведеного чітко вбачається, що в період розгляду судами судових спорів щодо оскарження незаконних відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району, відповідачем були вчинені дії щодо передачі ділянки щодо якої першим звертався позивач третім особам.

Таким чином, у зв`язку з протиправними діями відповідача, що полягали в незаконних відмовах в реалізації права ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки, що знаходиться на території Скнилівської сільської ради, яка на момент звернення була вільною та згідно з Інформацією про перелік земельних ділянок с/г призначення державної власності, могла бути передана у власність громадянам у 4 кварталі 2017 року на території Львівської області, разом із 30ма іншими таких ділянок на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району, позивачу завдано шкоди, оцінюється вартістю земельної ділянки, яку такий не отримав.

Протиправність дій відповідача, у зв`язку з якими позивач не зміг отримати ділянку щодо якої він звертався ще у жовтні 2017 року підтверджена рядом судових рішень, зокрема це рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року та Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі у справі № 813/4631/17, ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року у справі № 1.380.2019.000846.

Таким чином, у зв`язку з протиправними діями відповідача, що полягали в незаконних відмовах в реалізації права ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки, що знаходиться на території Пустомитівської міської ради, яка на момент звернення була вільною та могла була безперешкодно передана у власність позивачу, такому завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 300000,00 грн.

Ухвалою суду від 06 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. /а.с.43/

27 липня 2022 року від представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки зявлено позивачем вимога про стягнення моральної шкоди не доведена жодними доказами. Наявність теоретичного посилання позивача щодо можливої моральної шкоди без доказів ще не є підставою для її стягнення. /а.с.47-53/.

02 серпня 2022 року від відповідача Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. Покликаючись на те, що позивач у своїй позовній заяві, обмежується лише стандартними фразами. Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, протиправність діяння заподіювача, вину відповідачів у заподіянні моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричиненою моральною шкодою. Позивач, повинен обґрунтувати, та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявники оцінюють заподіяну йому шкоду та з чого Позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Позивач повинен надати до суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути. Вказані вимоги позивачем не виконані й сума у 300 000 грн. нічим не обґрунтована та не підтверджена. Тому відповідач просить суд врахувати даний відзив та постановити рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. /а.с.78-79/.

Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.87/

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року залучено до розгляду цивільної справи №461/3318/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, в якості третьої особи Державну казначейську службу України.

Клопотання в частині виключення Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області із числа відповідачів у цивільній праві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, - відмовлено. /а.с.99-101/.

21 листопада 2022 року та 25 листопада 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до якої представник позивача зазначає, що доводи відповідача-2 такими, що не заслуговують на увагу, а позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. /а.с.105-107, 110-113/.

29 листопада 2022 року від третьої особи Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких просить суд відмовити у задоовленні позову, оскільки позивач не довів протиправну поведіну відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. /а.с.117-119/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Предстваник відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П. позовні вимоги вимоги заперечила, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області та представник третьої особи: Державна казначейська служба України у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засіданні, що стверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції, що проводиться на Сході України та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ознайомившись з інформацією, що є у відкритому доступі, зокрема в мережі інтернет на сайті Держгеокадастру, а саме з Інформацією про перелік земельних ділянок с/г призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у 4 кварталі 2017 року на території Львівської області, позивач виявив про наявність 30 таких ділянок на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

03.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

02.11.2017 року за №А-12729/0-8321/6-17 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішення обґрунтоване відсутністю погодження органу місцевого самоврядування, а саме: Скнилівською сільською радою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року у справі №813/4631/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району, викладену у листі №А-12729/0-8321/6-17 від 02.11.2017 року та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.10.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2018 року у справі за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на зазначене вище судове рішення, апеляційну скаргу було залишено без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року у справі № 813/4631/17 без змін.

17.09.2018 року за №31-13-0-31-8448/2-18 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовно площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року у справі №1.380.2019.000846 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівсьскій області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, провадження у справі закрито.

Як вбачається з листа від 17.09.2018 року №31-13-0.31-8448/2-18 відповідач інформує ОСОБА_1 про те, що на земельну ділянку, орієнтовно позначену на долученому до клопотання графічному матеріалі, відповідними наказами Головного управління Держгеокадастру затверджено проект землеустрою щодо відведеня земельних ділянок іншим громадянам.

Як встановлено у судовому засіданні, на момент передачі земельних ділянок у власність іншим громадянам, щодо даної земельної ділянки жодних заборон не існувало, дана земельна ділянка обліковувалась, як вільна. Окрім цього, позивачем не вживалося заходів забезпечення позову у справі №813/4631/17.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як визначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

Отже, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2020 року у справі №461/2509/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відшкодування шкоди, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.08.2021 року у справі №461/2509/20 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2020 року залишено без змін.

Як зазначає позивач у позові «відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській області завдав ОСОБА_1 моральної шкоди, що виражається у постійних переживаннях щодо неможливості реалізувати своє законне право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність, такий змушений був протягом тривалого часу здійснювати судовий захист своїх прав шляхом звернення до судових органів, у зв`язку з чим був порушений нормальний життєвий ритм. Позивач постійно перебував у стресовому стані, був порушений нормальний сон тощо».

При цьому, суд звертає увагу на те, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог Земельного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 травня 2018 року; 468/1263/17-а; від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17, від 12.08.2020 року по справі № 441/343/16-ц.

Наявність у позивача права на землю та бажання отримати конкретну земельну ділянку не тягне за собою обов`язку держави надати позивачу саме цю земельну ділянку. Вказана земельна ділянка не була майновим благом позивача. Позивач лише мав право на отримання земельної ділянки, але це право до його реалізації в передбаченому законом порядку не пов`язано з конкретною земельною ділянкою.

Верховний Суд у своїй постанові від 27.11.2019 року по справі №750/6330/17 (адміністративне провадження №К/9901/37372/18) зазначає, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Позивачем не наведено жодних переконливих аргументів та не представлено доказів у вигляді довідок чи листків тимчасової непрацездатності від лікаря, чи огляду у лікаря, із яких би підтверджувалась інформація про погіршення стану його здоров`я.

Відтак, суд погоджується із доводами представників відповідачів, що заявлена вимога про стягнення моральної шкоди не доведена жодними доказами. Наявність теоретичного посилання позивача щодо можливої моральної шкоди без доказів ще не є підставою для її стягнення. При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача обов`язок довести, що ця шкода не є абстрактною, а дійсно на підставі відповідних доказів є наслідком саме дій, а не інших життєвих обставин. Позивач не навів доказів причинного зв`язку між діями Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та завданою йому моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди.

Щодо посилання представника позивача на першочергове право позвача на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, як учасника бойових дій, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,10000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району.

Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Отже, Земельний кодекс України розрізняє різний правовий режим земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), садівництва, городництва та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 35 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Згідно ст.36 Земельного кодексу України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Відповідно до ст.38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Таким чином, посилання позивача на першочергове право щодо отримання у власність земельної ділянки, як учасник бойових дій, є безпідставним, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко визначено перелік видів цільового призначення земельних ділянок при першочерговому відведенні їх у власність учасникам бойових дій.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди у сумі 300000,00 грн., а також не надано доказів на підтвердження того, що саме рішення відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській області призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76, 79, 81, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ст.ст.1, 23, 1167 ЦК України, Земельним Кодексом України, Законои України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (адреса: 79019, м.Львів, пр. Чорновола, 4, ідентифікаційний код 39769942), Головного управління Державної казначейської Служби України у Львівській області (адреса: 79005, м.Львів, вул. К. Левицького, 18, ідентифікаційний код 38008294), третя особа: Державна казначейська служба України (06101, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 січня 2023 року.

Суддя Романюк В. Ф.