Справа № 493/670/22
Провадження № 2/493/32/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним 17.11.2021 року було передано в борг відповідачці грошові кошти на суму 28800,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачкою було надано особисту письмову розписку із зазначенням умов їх повернення через шість місяців, а саме в травні 2022 року. Однак остання не повернула отримані кошти та уникає від виконання взятих на себе обов`язків, що змусило його звернутися до суду.

Просить стягнути з відповідачки на його користь борг за розпискою від 17.11.2021 року у розмірі 28800,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, передавши суду телефонограму про розгляд справи у його відсутності та підтримав позовні вимоги у повному розмірі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася за місцем реєстрації, причини неявки суду невідомі. При цьому, рекомендовані відправлення з копією позовної заяви, додатками до неї та судовою повісткою про виклик до суду на ім`я відповідачки, які були їй направлені за її зареєстрованим місцем проживання, повернуті до суду з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Можливості сповістити відповідача за допомогою інших засобів зв`язку відсутні.

З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши і оцінивши письмові докази по справі суд вважає позивні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на слідуюче.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 17.11.2021 року передав в борг відповідачці грошові кошти на суму 28800,00 грн., отримавши від неї письмову розписку в якій зазначено, що борг має бути повернуто в травні 2022 року.

Наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 з якої позивачем зроблено копію та ним завірено у відповідності до умов ч. 5 ст. 95 ЦПК України.

З дослідженої розписки від 17.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , одержавши в борг кошти, свого обов`язку повернути їх у травні 2022 року не виконала.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду завірену ним копію розписки відповідачки від 17.11.2021 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12 вбачається, що наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки у позивача, з якої зроблена копія та ним засвідчена, як то передбачено ч. 5 ст. 95 ЦПК України, свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачкою по договору позики від 17.11.2021 року.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , суму боргу у розмірі 28800,00 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот гривень) та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривни сорок копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 30.01.2023 року.

СУДДЯ