Номер провадження: 22-ц/813/1072/23
Справа № 523/5422/17
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так 30 січня 1999 pоку відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської адміністрації виконкому Одеської міськради був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 30.01.99р.. Позивачка стверджує, що за час шлюбу подружжя придбало наступне майно:

- легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 р/в, реєстраційний № НОМЕР_2 , вартістю 216000,00 грн. (8000 доларів США);

- легковий автомобіль OPEL ASTRA 2013 р/в, реєстраційний № НОМЕР_3 , вартістю 270000,00 грн. (10000 доларів США);

- холодильник «Стінол» вартістю 8000,00 грн. (296 доларів США);

- пральна машина «Бош» вартістю 5000,00 грн. (185 доларів США);

- посудомийна машина «Бош» вартістю 5000,00 грн. (185 доларів США);

- електром`ясорубка «Бош» МАХХ 4 WFC 2060 вартістю 5000,00 грн. (185 доларів США);

- кухонний комбайн «ФІЛІПС» вартістю 1500,00 грн. (16 доларів США);

- пароварка «Тефаль» вартістю 800,00 грн. (30 доларів США);

- соковижималка «Браун» вартістю 500,00 грн. (18 доларів США);

- хлібопічка «Moulinex» вартістю 5000,00 грн. (185 доларів США);

- мікрохвильова піч «LG» МН-6653В вартістю 1500,00 грн. (56,00 доларів США);

- телевізор «Toshiba Regza» вартістю 10000,00 грн. (370 доларів США);

- телевізор «Tohiba Regza» рідкокристалічний вартістю 14000,00 грн. (518 доларів США);

- телевізор «Sharp Aguos» вартістю 10000,00 грн. (370 доларів США);

- кондиціонер «LG Art Cool» № 801kawg00129 вартістю 6000,00 грн. (222 долара США);

- кондиціонер «Samsung» вартістю 4000,00 грн. (148 доларів США);

- бойлер «Ariston» вартістю 2000,00 грн. (74 долара США);

- монітор «Samsung» вартістю 1000,00 грн. (37 доларів США);

- принтер «Canon MF 4150» вартістю 3000,00 грн. (111 доларів США);

- персональний комп`ютер «Asus» Intel core duo вартістю 7000,00 грн. (259 доларів США);

- ноутбук "Asus" вартістю 8000,00 грн. (296 доларів США);

- електродриль «СПАРКІ» вартістю 2000,00 грн. (74 долара США);

- перфоратор «Stem» вартістю 3500,00 грн. (130 доларів США);

- кутова шліфувальна машинка вартістю 2000,00 грн. (74 долара США);

- електролобзик «СПАРКІ» вартістю 2000,00 грн. (74 долара США);

Окрім того, 02 червня 2016 року відповідач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» договір N 3-13/8/34 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна /далі Договір/.

Відповідно до Договору, після сплати суми Договору, яка дорівнює 608867,53 грн. (в еквіваленті становить 24161,41 долар США) відповідач, в порядку передбаченому Договором, отримує у власність майнові права (визначене договором новозбудоване нерухоме майно - квартиру у будинку «Тридцять четверта жемчужна» за адресою - АДРЕСА_1 ). /пункт 3.1. Договору/.

Позивачці відомо, що станом на 01 січня 2017 року відповідач сплатив за договором 338245,58 грн. (в еквіваленті становить 13427,77 доларів США).

Позивачка стверджує, що нею та відповідачем не було досягнуто домовленості про порядок поділу спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного, позивачка первісно просила поділити спільне сумісне майно подружжя наступним шляхом:

- ОСОБА_2 виділити:

1) легковий автомобіль OPEL ASTRA 2013 р/в, реєстраційний № НОМЕР_3 , холодильник «Стінол», пральну машина «Бош», бойлер Ariston, посудомийну машину «Бош», електром`ясорубку «Бош», кухонний комбайн «Філіпс», соковижималку «Браун», мікрохвильову піч «LG» МН-6653В, телевізор «Sharp Aguos», кондиціонер «LG Art Cool» № 801kawg00129, монітор «Samsung», принтер «Canon MF 4150», персональний комп`ютер «Asus» Intel core duo

- ОСОБА_1 виділити:

-легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 р/в, реєстраційний № НОМЕР_2 , хлібопічку «Moulinex», пароварку «Тефаль», телевізор «Tohiba Regza », телевізор «Tohiba Regza» рідкокристалічний, кондиціонер «Samsung», ноутбук «Asus», електродриль «СПАРКІ», перфоратор «Stem», кутову шліфувальну машинку, електролобзік «СПАРКІ», тюнер телевізійний.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 326 179 грн. (еквівалент 12080,71 доларів США), яка дорівнює 1/2 суми оплати за договором від 02.06.16 №3-13-8/34 та

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на майнові права, набуті за Договором від 02.06.16 р. № 3-13-8/34, укладеним з ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ». (Т.1, а.с. 2-3)

12 лютого 2018 року ОСОБА_2 надала додаткові уточнення до позовних вимог, в яких просила зареєструвати та розподілити квартиру АДРЕСА_2 . В обґрунтування даних вимог позивачка посилалась на те, що до спільного сумісного майна подружжя не було включено вищевказану квартиру, які сторони придбала на підставі договору-купівлі продажу від 28.10.1998р. (т.1, а.с. 103-104).

23 листопада 2018 року у заяві ОСОБА_2 просила під час розгляду її заяви про доповнення до позовних вимоги від 12.02.2018р. вважати вірним вимогу «визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частки за кожним (т.1, а.с. 148).

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач в процесі розгляду справи позовні вимоги визнав частково, а саме він не заперечував щодо порядку та розділу побутової техніки, а також щодо передачі у власність позивачки автомобіля OPEL ASTRA 2013 р/в, однак категорично не погоджувався надавати позивачці будь-яку компенсацію у грошовому еквівалентні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо побутової техніки наступним шляхом:

виділено ОСОБА_2 у особисту приватну власність побутову техніку: холодильник «Стінол», пральну машину «Бош», бойлер Ariston, посудомийну машину «Бош», електром`ясорубку «Бош», кухонний комбайн «Філіпс», соковижималку «Браун», мікрохвильову піч «LG» МН-6653В, телевізор «Sharp Aguos», кондиціонер «LG Art Cool» № 801kawg00129, монітор «Samsung», принтер «Canon MF 4150», персональний комп`ютер «Asus» Intel core duo;

виділено ОСОБА_1 у особисту приватну власність побутову техніку: хлібопічку «Moulinex», пароварку «Тефаль», телевізор «Tohiba Regza », телевізор «Tohiba Regza» рідкокристалічний, кондиціонер «Samsung», ноутбук «Asus», електродриль «СПАРКІ», перфоратор «Stem», кутову шліфувальну машинку, електролобзік «СПАРКІ», тюнер телевізійний.

Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автотранспортні засоби наступним шляхом:

припинено спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

на автомобіль OPEL ASTRA 2013 р/в, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_5 .

на автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 p/в, номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_7 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 p/в, номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_7 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль OPEL ASTRA 2013 р/в, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_5 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частину спільного сумісного майна подружжя у розмірі 182 454 гривень 39 копійок.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на майнові права, які виникли за договором №3-13/8/34 від 02.06.2016 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, який був укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ».

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у рівних частках на квартиру АДРЕСА_2 залишено без задоволення.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 640 гривень.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи у розмірі 7536 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення у відповідних частинах та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частину спільного сумісного майна подружжя у розмірі 127 609,88 гривень, яка складається з грошової компенсації в розмірі 1/2 суми оплати за договором від 02.06.2016 №3-13-8/34 у сумі 177 750,79 гривень з відрахуванням компенсації у розмірі 50 141, 11 гривень в рахунок поділу автотранспортних засобів, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, постановляючі рішення суду першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 13 грудня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

06 грудня 2023 року від адвоката Лисевича С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці з 18 грудня по 27 грудня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 грудня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 30 січня 1999р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 56 по Відділу РАГС Суворовської адміністрації виконкому Одеської міської Ради (т.1, а.с. 6).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року у справі №523/6913/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.

Отже в період з 30.01.1999 по 12.07.2017 між сторонами існували правовідносини спільної сумісної власності.

В період шлюбу сторонами було придбано наступне майно:

1. Легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 р/в, реєстраційний № НОМЕР_2 (т.1, а.с. 8). Вартість даного автомобіля, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №19-2100/1783 від 28.09.2019 склала суму у розмірі 122694 гривні 88 копійок (т.2, а.с. 85-89)

2. Легковий автомобіль OPEL ASTRA 2013 р/в, реєстраційний № НОМЕР_3 (т.1, а.с. 7). Вартість даного автомобіля, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №19-2100/1783 від 28.09.2019р. склала суму у розмірі 222977 гривень 10 копійок.

Отже, загальна вартість автомобілів склала суму у розмірі 345 671,98, а різниця між вартістю автомобіля OPEL ASTRA 2013 р/в, реєстраційний № НОМЕР_3 та автомобілем CHEVROLET LACETTI 2008 р/в, реєстраційний № НОМЕР_2 , складає суму у розмірі 100 282 гривні 22 копійки.

02 червня 2016 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» договір №3-13/8/34 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна (т.1, а.с. 10-15).

Відповідно до Договору, після сплати суми Договору, яка дорівнює 608 867,53 грн. (в еквіваленті становить 241 61,41 долар США) відповідач, в порядку передбаченому Договором, отримує у власність майнові права (визначене договором новозбудоване нерухоме майно - квартиру у будинку «Тридцять четверта жемчужна» за адресою - АДРЕСА_1 ). /пункт 3.1. Договору/.

Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» №3-1/03-19 від 11.03.2019р. станом на 01 серпня 2017р. ОСОБА_4 було сплачено відповідно до умов договору суму у розмірі 355 501 гривня 58 копійок. (Т.2., а.с. 112)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення першої інстанції оскаржується лише в частині визначення розміру компенсації, а тому підлягає перегляду тільки в цій частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у поданих позовних вимогах позивачка ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в сумі 326179,00 грн. (еквівалент 12080,71 доларів США) яка дорівнює 1/2 суми оплати за договором від 02.06.16 р. № 3-13-8/34, яка в цілому складає суму у розмірі 608867,53 гривні.

Відповідно п.п. 22-25 Постанові Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК).

Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

З аналізу законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» (далі Закон № 2654-ХІІ), Закон від 19 червня 2003 р. № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», (який діяв на час укладення договору) Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV)), а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є об`єктами цивільного обороту.

Необхідно враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобов`язаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і под.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно.

Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 закону).

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закону) Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15.

При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Зазначений висновок підтверджується також положенням ч. 1 ст. 1 Закону №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

За умовами ч. 5 ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об`єкт інвестування об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном;

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що незважаючи на те, що право власності на об`єкт будівництва не було зареєстровано, позивачка має право на визнання за собою права на 1/2 частину майнових прав, які виникли за договором N 3-13/8/34 від 02.06.2016 року купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, який був укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» станом на дату розірвання шлюбу.

Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» №3-1/03-19 від 11.03.2019р. станом на 01 серпня 2017р. ОСОБА_4 було сплачено відповідно до умов договору суму у розмірі 355501 гривня 58 копійок.

В той же час, згідно наданих квитанцій в матеріалах справи загальна сума внесків в період з 03.06.2016р. по 01.08.2017р. складає суму у розмірі 355545 гривень 58 копійок.

Відповідно до Договору, після сплати суми Договору, яка дорівнює 608867,53 грн. (в еквіваленті становить 24161,41 долар США) Відповідач, в порядку передбаченому Договором, отримує у власність майнові права (визначене договором новозбудоване нерухоме майно - квартиру у будинку «Тридцять четверта жемчужна» за адресою - АДРЕСА_1 ). /пункт 3.1. Договору/.

Отже, фактично на час розірвання шлюбу відповідачем була сплачено в рахунок погашення коштів за договором з ТОВ «Валео-Інвест» суму у розмірі 355545 гривень 58 копійок, або 58% від всіх фактично сплачених інвестиційних внесків.

Відповідно до висновку судового експерту Сікорської О.А. від 17.03.2020р. № 109/20 ринкова вартість 58% сплачених інвестиційних внесків становить суму у розмірі 465191 гривню. (Т.3, а.с. 94-103)

Суд першої інстанції правильного зазначив, що позивачка мала право претендувати на визнання за собою права на майнові права, враховуючи суму внесків станом на дату розірвання шлюбу, тобто (58%/2-=29) 29 відсотків, ринкова вартість яких склала суму у розмірі (465191/2= 232 595,5) 232595, 50 копійок.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація вартості майнових прав, які виникли за договором N 3-13/8/34 від 02.06.2016 року купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, який був укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАЛЕО-ІНВЕСТ» у розмірі 232595 гривень 50 копійок.

В той же час, враховуючи, що з позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація у розмірі 50141 гривень 11 копійок в рахунок поділу автотранспортних засобів, то суд правильно зазначив, що саме на дану суму необхідно зменшити розмір стягнення з відповідача.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає дійсно компенсація вартості спільного майна подружжя у розмірі 182 454 гривень 39 копійок.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про вихід за межі позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 326 179 грн. (еквівалент 12080,71 доларів США), яка дорівнює 1/2 суми оплати за договором від 02.06.16 №3-13-8/34, заявлена ще у позовній заяві, яка подана до суду 14 квітня 2017 року (первісна позовна заява).

Ухвалюючи рішення про компенсацію за частину спільного сумісного майна подружжя саме у розмірі 182 454 гривень 39 копійок, суд першої інстанції розглянув її в межах суми 326 179 гривень, тому доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк