Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
провадження № 61-3618св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), своєю постановою від 01 лютого 2023 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк», яка підписана представником Коваль Людмилою Леонідівною, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 10 березня 2022 року залишив без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції залишив без змін.
З результатами касаційного розгляду справи та мотивами прийнятої постанови Верховного Суду не можу погодитись з таких міркувань.
Суть справи
10 вересня 2021 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк», банк) звернулося зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Скарга мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2015 року стягнуто із ПАТ «Златобанк» на користь
ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу, проценти та 3 % річних у загальній сумі 1 839 215,79 дол. США. На виконання зазначеного рішення суду виданий виконавчий лист у справі, який перебуває на виконанні.
12 травня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», згідно з якою розпочато процедуру ліквідації АБ «Златобанк», яка на цей час триває.
ПАТ «Златобанк» у своїй заяві від 05 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження повідомило Відділ примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ про настання обставин, передбачених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», які є підставою для закінчення виконавчого провадження, та надало копії підтверджуючих документів.
19 березня 2021 року вказану заяву орган державної виконавчої служби отримав, однак заява залишилася без відповіді, хоча відповідно до вимог частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Наявність записів про відкриті виконавчі провадження у відповідних державних реєстрах перешкоджає ПАТ «Златобанк» здійснити державну реєстрацію припинення юридичної особи.
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Златобанк» просило:
зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження №59062349;
зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт, накладений на майно ПАТ «Златобанк», реєстраційний номер обтяження 31483599, дата державної реєстрації 10 травня 2019 року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, постанова № 590623349, опис предмета обтяження - все нерухоме майно в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору
2 023 137,36 дол. США та вчинити реєстраційні дії щодо державної реєстрації припинення зазначеного арешту;
зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внести інформацію про закінчення виконавчого провадження № 59062349 до державних реєстрів: АСВП, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Єдиний реєстр боржників.
Судові рішення у справі
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року у задоволенні скарги ПАТ «Златобанк» відмовлено з тих підстав, що постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ від 30 жовтня 2019 року зупинено виконавче провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відкриттям судом провадження про банкрутство ПАТ «Златобанк», яка останнім не оскаржена.
Постановою Волинського апеляційного суду від 10 березня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ «Златобанк» задоволено частково, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року змінено шляхом викладення її мотивувальної частини у редакції постанови.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року у справі № 826/2184/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк». У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції зробив висновок, що на дату звернення 05 березня 2021 року із заявою ПАТ «Златобанк» про закінчення виконавчого провадження та вчинення інших виконавчих дій з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», такі підстави не існували.

Арґументи касаційної скарги

11 квітня 2022 року ПАТ «Златобанк» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило: оскаржені судові рішення; скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх судових інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні скарги, оскільки скасування судом прийнятої 12 травня 2015 року Національним банком України постанови № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» не зупиняє дію вказаної постанови, оскільки відповідно до частин 4-6 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону України від 13 травня 2021 року №590-ІХ, який набрав чинності 23 травня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2015 року із ПАТ «Златобанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу, проценти та 3 % річних у загальній сумі 1 839 215,79 дол. США. На виконання зазначеного рішення суду виданий виконавчий лист у справі, який перебуває на виконанні.

Постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ від 30 жовтня 2019 року зупинено виконавче провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відкриттям у справі № 910/4475/19 провадження про банкрутство ПАТ «Златобанк» .

17 березня 2021 року ПАТ «Златобанк» надіслало на адресу зазначеного органу державної виконавчої служби заяву від 05 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 59062349 з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

До заяви від 05 березня 2021 року додано копію постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року у справі №826/2184/17, залишеною без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк»».

Мотиви прийнятого судом касаційної інстанції судового рішення

Обґрунтовуючи свої висновки, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила:

«У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що станом на день звернення (05 березня 2021 року) із заявою ПАТ «Златобанк» про закінчення виконавчого провадження № 59062349 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» визнана неправомірною та скасована судовим рішенням у справі № 826/2184/17, яке набрало законної сили.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частин 4-6 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону України від 13 травня 2021 року № 590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», оскільки цей Закон набрав чинності 23 травня 2021 року та яким не вносились зміни до статей 39, 40 Закону «Про виконавче провадження» в частині підстав і порядку закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки станом на час звернення із заявою ПАТ «Златобанк» про закінчення виконавчого провадження, відповідної підстави для закінчення виконавчого провадження не існувало. Тому прав та інтересів ПАТ «Златобанк» внаслідок оскарженої бездіяльності державного виконавця не порушено».

Висловлюючи свою незгоду з результатами касаційного розгляду, виходжу з такого.

Згідно з пунктами 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на березень 2021 року, коли була подана заява ПАТ «Златобанк» про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон підлягає пріоритетному застосуванню відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

У статті 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини п`ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Порядок задоволення вимог кредиторів банку після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку врегульований розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 3 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI).

Вимоги вкладників-фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Тобто виплата вкладникам коштів, сума яких перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, відбувається за рахунок банку, а не Фонду.

За змістом наведених приписів, а також приписів частини п`ятої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії вкладник, який раніше ініціював у судовому порядку стягнення з банку суми заборгованості за договором банківського вкладу, задля уникнення наслідків, передбачених частиною першою статті 49 цього Закону, має можливість заявити Фонду свої вимоги до банку у межах сум, що перевищують гарантовану суму відшкодування за вкладом.

У разі наявності рішення суду про задоволення вимог кредиторів, які не враховувалися в балансі неплатоспроможного банку на день прийняття рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних, ці зобов`язання також включаються до відкоригованого балансу (пункт 1. 29 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року № 2). У разі наявності рішення суду про задоволення вимог кредиторів, які не враховувалися в балансі банку на день початку процедури ліквідації банку/затвердження акцептованих вимог кредиторів, ці зобов`язання також включаються до проміжного ліквідаційного балансу (пункт 4.30 зазначеного Положення).

За таких обставин, стягувач не позбавлений права на отримання від банку, який перебуває у процесі ліквідації, стягнутих судовим рішенням сум заборгованості за договором банківського вкладу, однак повернення вказаних коштів повинно відбуватись відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальними, і підлягає пріоритетному застосуванню відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20), рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з неплатоспроможного банку на користь вкладника заборгованості за договором банківського вкладу є рішенням про задоволення вимог кредитора банку та, відповідно, є підставою для включення таких вимог до відкоригованого та/або проміжного ліквідаційного балансу банку. Тому вкладник, який отримав таке рішення суду, за Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» може звернутися до Фонду та/або його уповноваженої особи із заявою про включення вимог кредитора банку в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом до реєстру вкладників, а вимог на суму, що перевищує гарантоване відшкодування коштів за вкладом, - до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, які задовольняються з урахуванням черговості, встановленої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначене рішення суду про стягнення з неплатоспроможного банку на користь вкладника заборгованості за договором банківського вкладу на таку черговість не впливає і не змінює її.

Як вже зазначалось, однією з обставин, які зумовлюють закінчення виконавчого провадження, є, зокрема, прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (пункт 4 частини першої статті 39 Закону «Про виконавче провадження» в редакції до прийняття Закону № 1588-IX від 30 червня 2021 року).

Відповідно до частини четвертої частини першої статті 39 Закону «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, законодавець не допускає паралельного існування виконавчого провадження щодо банку-боржника та процедур виведення з ринку і ліквідації неплатоспроможного банку, що реалізуються згідно із Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Закінчення виконавчого провадження є обов`язковою стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання відповідного рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Виконавче провадження підлягає закінченню за виявлення обставин, що свідчать про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувану, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати у майбутньому.

Законом № 590-ІХ від 13 травня 2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» (далі - Закон № 590-ІХ) Господарський та Цивільний процесуальні кодекси України, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено нормами, що встановлюють способи захисту прав та інтересів власників банків у разі виведення їх з ринку та ліквідації за відповідними рішеннями Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З метою забезпечення незворотності процедур виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку, Закон «Про банки і банківську діяльність» доповнено нормами, згідно з якими не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку, розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку (стаття 76) та розпочата процедура ліквідації банку (стаття 77). Аналогічні норми введено до Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (частини третя-сьома статті 54).

Цим Законом, зокрема, внесено зміни у статтю 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яку доповнено частинами третьою-сьомою такого змісту:

«3. Особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Фонду про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших рішень (індивідуальних актів), прийнятих на його виконання, а також рішень (індивідуальних актів) щодо призначення уповноважених осіб Фонду, делегування їм повноважень, рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку та рішень (індивідуальних актів) Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, а також рішень (індивідуальних актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.

4. Розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку.

5. Розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку.

6. Визнання протиправними (незаконними) та скасування рішень (індивідуальних актів), визначених частиною третьою цієї статті, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку та відновлення прав акціонерів на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення банку з ринку та ліквідації; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

7. У разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта), зазначеного у частині третій цієї статті, особа має право вимагати відшкодування шкоди, завданої таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, передбаченому законом. У разі прийняття Національним банком України рішення (індивідуального акта) про віднесення банку до категорії неплатоспроможних/відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку або Фондом - рішення, що розпочинає процедуру виведення банку з ринку або ліквідацію банку, а також індивідуальних актів Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо виконання заходів плану врегулювання, що припинили право власності на акції, право учасників банку або осіб, які були учасниками банку на дату прийняття такого рішення (індивідуального акта) на відшкодування шкоди, завданої таким рішенням (індивідуальним актом), повинно застосовуватися з урахуванням особливостей, встановлених статтею 79-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У пунктах 3-5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 травня 2020 року зазначено: «3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб:

1) здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України "Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб", підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом;

2) здійснювати ліквідацію банку, процедура ліквідації якого була розпочата або продовжена до дня набрання чинності цим Законом, з дотриманням вимог цього Закону щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку;

3) забезпечувати з урахуванням вимог цього Закону організацію роботи щодо вжиття заходів для забезпечення задоволення вимог кредиторів до банку/відшкодування заподіяної шкоди (збитків) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для подальшого спрямування кредиторам (колишнім кредиторам) банку, процедура ліквідації якого була розпочата до дня набрання чинності цим Законом:

а) у разі виявлення операцій, що призвели до заподіяння шкоди банку та/або його кредиторам, та осіб, які брали участь у таких операціях та/або отримали від них майнову вигоду, і розміру заподіяної шкоди;

б) від імені та в інтересах банку як інвестора шляхом ініціювання процесів, позовів чи проваджень (цивільних, адміністративних, кримінальних чи господарських) у будь-яких судах та/або арбітражах належної юрисдикції (у тому числі в іноземних та міжнародних судах) щодо шкоди (збитків), заподіяної банку фізичними чи юридичними особами (приватного чи публічного права) та державами, внаслідок:

прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації;

реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій.

4. Банкам/юридичним особам, у яких Національним банком України відкликано банківські ліцензії, але відомості про які наявні в Державному реєстрі банків, підстави (індивідуальні акти) для запровадження тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом, забезпечити передачу уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей, бухгалтерської та іншої документації банку протягом строку, встановленого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в оголошенні, опублікованому на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

5. Судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом не ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.».

Законом № 590-ІХ не внесено змін у регулювання закінчення виконавчого провадження відповідно до статей 39, 40 Закону «Про виконавче провадження».

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок, що незалежно від прийняття, зокрема, судами рішень про визнання протиправними та скасування рішень Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку продовжується. Тому у державного виконавця станом на час звернення ПАТ «Златобанк» із заявою від 05 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження були всі підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання судового рішення, боржником в якому є неплатоспроможний банк, має відбуватися за процедурою, визначеною Законом «Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб».

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 590-ІХ встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону «Про виконавче провадження» не суперечить Закону № 590-ІХ, а, навпаки, відповідають його змісту, ця норма права підлягала застосуванню до спірних правовідносин і до неї законодавцю, виходячи з логіки Закону № 590-ІХ, не було потреби вносити будь-які зміни.

З огляду на викладене наведені положення Закону № 590-ІХ підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Скасування рішенням суду постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» не впливає на можливість застосування пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки факт відкликання банківської ліцензії і запровадження процедури ліквідації неплатоспроможного банку мав місце, а чинне законодавство України не передбачає процедури повернення банку банківської ліцензії та припинення процесу його ліквідації у разі визнання судом протиправною та скасування рішення (постанови) Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію неплатоспроможного банку. Дія наведеної норми права направлена на те, щоб виконання судових рішень щодо банку-боржника, який перебуває в процедурі ліквідації, здійснювалось за нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах ліквідаційної процедури. Існування паралельно виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення коштів на користь фізичної особи з банку-боржника, який перебуває в процедурі ліквідації, яке здійснюється за правилами Закону України «Про виконавче провадження», перешкоджає проведенню і завершенню ліквідації неплатоспроможного банку через наявність накладених у цьому провадженні арештів на активи банку, надає неправомірні переваги одному кредиторові, який є стягувачем у виконавчому провадженні, перед іншими кредиторами, виконання судових рішень щодо яких здійснюється (як це передбачене законом) в процедурі, визначеній Законом України «Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб".

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що на час звернення ПАТ «Златобанк» у березні 2021 року із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний був вчинити цю виконавчу дію з усіма похідними від неї наслідками (скасування арештів тощо).

За таких обставин судові рішення підлягали скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скаргиПАТ «Златобанк» на бездіяльність державного виконавця.

Суддя: М. М. Русинчук