Справа № 242/1901/22
Провадження № 2/242/168/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магазину про оплату праці, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Магазину про оплату праці.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що він власними зусиллями та ресурсами у законний спосіб зобов`язав відповідача облагородити, еволюціонувати, преобразитися у нову кращу істоту, поважаючи і сприймаючи у серйоз інвалідів, чинні норми та встановити на своєму магазині кнопку виклику для інвалідів осіб з обмеженими фізичними можливостями, передбачену українським та міжнародним цивілізованими, демократичними чинними нормами, чим захистив права маломобільної частини громадян та припинив дію відповідача, що порушує відповідне право, що є правозахисною працею, котру відповідач, на його думу, мусить оплатити. Розмір напрацьованого звернення оцінює у 1000 доларів США, які просив стягнути з відповідача на його користь.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 22.12.2022 р. відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачем доказів в обгрунтування заявлених вимог не надано.

Таким чином, доказів на укладення будь-якого цивільно-правового договору на виконання праці щодо правозахисної діяльності із зазначенням його умов не надано. Також не надано доказів того, що між сторонами взагалі було укладено правочин, волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало внутрішній волі.

Враховуючи вищевикладене, наявним вбачається, що позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст..11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст..202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст..205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст..206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст..509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При вирішенні спору у даній справі, суд, відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, керується принципами диспозитивності та змагальності, розглядає справу в межах заявлених вимог та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин (доказів).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.

Одночасно суд звертає увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зі змісту позову не вбачається, яким саме чином відповідачем були порушені, невизнані або оспорені права позивача. Зважаючи на характер спірних відносин, звернення позивача із позовом про оплату праці є неналежним способом захисту його інтересу.

З огляду на наведене, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови їх задоволенні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 15, 16, 19, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , про оплату праці відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 11.01.2023 р.

Судд В.Г.Черков