РІШЕННЯ
02 лютого 2023 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -
У жовтні 2021 року Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
В обґрунтування позову зазначено про те, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.01.2016 по 31.10.2021 позивач надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення відповідача, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з цим відповідач оплату за надані послуги не здійснював, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 44 929,51 грн.
З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Концерну «МТМ» вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.
Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
19.01.2022 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що договір між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не укладався. Об`єм послуг з постачання теплоносія до будинку де мешкає відповідач вираховується з необґрунтованих показів лічильника, табло якого зламано. Новий лічильник було встановлено лише у листопаді 2021 року. Концерн «Міські теплові мережі» надає неякісні послуги з постачання гарячої води, оскільки остання є низької температури, у зв`язку з чим, відповідач неодноразово зверталася зі скаргами до позивача. З урахуванням зазначеного відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності, а у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання відмовити, у зв`язку з тим, що дану послугу, через низьку температуру гарячої води вона фактично не отримувала.
21.03.2022 до суду від Концерну «МТМ» надійшли заперечення щодо застосування строків позовної давності, оскільки відповідач у період з січня 2016 по березень 2017 року отримувала субсидію на оплату опалення та постачання гарячої води у зв`язку з чим строк позовної давності було перервано. Крім того, у березні 2020 році в Україні було запроваджено карантин та зупинено строки позовної давності.
15.03.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення щодо застосування строків позовної давності.
19.12.2022 до суду від Концерну «МТМ» надійшов детальний розрахунок нарахування плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016 по 31.08.2021, які були отримані відповідачем.
Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві представник позивача просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, разом з цим подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням в країні військового стану. Так відповідач у своїй заяві зазначив про те, що наразі Запорізька область є територією, де ведуться активні бойові дії та постійно існує загроза масованої терористичної атаки на об`єкти критичної інфраструктури та житлові будинки. Відповідач є єдиним дорослим опікуном дитини ОСОБА_2 , якого не має права залишити самого або переміщувати містом під час повітряної або іншого виду тривоги. Черговість відключення електроенергії внаслідок атак також є фактором, що спонукає до дотримання правил технічної безпеки у поводженні з побутовими електроприладами. Зазначене змушує відповідача до особливо пильного догляду за своїм малолітнім сином.
Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав : перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в країні військового стану суд зазначає наступне.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212- ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500- ІХ в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
15.03.2022 відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 21.03.2022 у зв`язку з введенням в країні військового стану, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 20.04.2022.
20.04.2022 учасники справи у судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 11.07.2022.
07.07.2022 відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 11.07.2022 у зв`язку з введенням в країні військового стану, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 07.09.2022.
05.09.2022 відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 07.09.2022 у зв`язку з введенням в країні військового стану, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 30.11.2022
25.11.2022 відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 30.11.2022 у зв`язку з введенням в країні військового стану, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 06.01.2023.
03.01.2023 відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 06.01.2023 у зв`язку з введенням в країні військового стану, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 02.02.2023.
За положенням ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 2 статті 2 ЦПК України на суд і учасників процесу покладено обов`язок керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі.
Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Згідно з ст.ст. 2, 6, 12, 13ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст.17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Статтею 212 ЦПК України передбачена можливість учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Разом з цим, відповідач не скористався вищезазначеними правами.
Обставини, які позбавляли відповідача можливості брати участь у судовому засіданні через представника або відсутність технічної можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідачем суду повідомлено не було.
Крім того, суд звертає увагу на те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, а саме м.Запоріжжя не перебуває в окупації, а запровадження військового стану не впливає на роботу суду.
Також суд зазначає про те, що кожного разу коли відповідач подавала клопотання про відкладення розгляду справи, вона особисто з`являлася до суду та подавала відповідне клопотання через канцелярію суду.
Суд також враховує позицію Великої Палата Верховного Суду у справі №990/115/22 від 10.11.2022 та визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії.
Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання № 04-47/7289 від 08.10.2021.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №273971820 від 09.09.2021 ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем у період з 01.10.2016 по 31.08.2021 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 55 761,03 грн.
Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Оплату за надані послуги відповідач не здійснював, разом з цим за період з січня 2016 по березень 2017 року отримував субсидію на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Так, згідно довідки Концерну «Міські теплові мережі» та розрахунку заборгованості, за період з 01.01.2016 по 31.08.2021 відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води загальним розміром 44 929,51 грн.
Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до ч.4. ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630, плата за надані послуги вноситься щомісячно.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач є споживачем послу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язаний належним чином їх оплачувати.
Щодо доводів відповідача про те, що лічильник на опалення який встановлено на будинку відповідача перебував у не справному стані суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження доводів відповідача про те, що лічильник на опалення який встановлено за адресою: АДРЕСА_2 , перебував у не справному вигляді, відповідачем надано копію актів від 11.11.2010 та 25.11.2011. Разом з цим предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2016 по 31.10.2021. Доказів того, що у зазначений період лічильник перебував у не справному вигляді суду надано не було.
Щодо доводів відповідача щодо неналежного надання позивачем послуг централізованого постачання гарячої води суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження доводів відповідача про те, що позивачем відповідачу надавалися послуги централізованого постачання гарячої води не належної якості відповідачем були надані чисельні акти-претензії з приводу якості надання послуг, з яких вбачається, що температура гарячої води була низької температури.
Разом з цим суд звертає увагу на те, що відповідно до детального розрахунку нарахування плати за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016 по 31.08.2021, плата за послуги з централізованого постачання гарячої води розраховувалася з урахуванням перерахунку у зв`язку з неякісною послугою.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Так, згідно ст. 32 Закону України №1875-IV та ст.ст. 7, 9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.
Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість, у межах строку позовної давності, за період з квітня 2017 року по серпень 2021 року у розмірі 43 555,06 грн.
Щодо доводів представника позивача про те, що оскільки відповідач у період з січня 2016 по березень 2017 року отримувала субсидію на оплату опалення та постачання гарячої води у зв`язку з чим строк позовної давності було перервано, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Отримання субсидії на сплату комунальних послуг, не свідчить про визнання відповідачем розміру заборгованості за надані послуги, оскільки при отриманні субсидії плата за послуги проводиться автоматично, та особа яка отримує субсидію не може самостійно визначати яку суму вона бажає сплатити за ту чи іншу послугу.
З урахуванням зазначеного доводи представника позивача про переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270 грн. судового збору.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 004,40 грн. (з розрахунку: грн. 43 555,06 х 100% / 44 929,51 грн. = 96,94%; 96,94% х 2 270,00 грн. / 100% = 2 200,54 грн.).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 7682, 89, 141, 247, 263265, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 43 555 (сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 06 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) гривень 54 копійки.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02 лютого 2023 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» (ідентифікаційний номер юридичної особи 32121458, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко