Справа № 490/2108/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

секретаря - Романовій К.Т.

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі №490/2108/15-ц, видачу дублікату виконавчого листа, та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою, в якій просить суд замінити стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс проперті групп» та видати дублікати виконавчих листів, поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання у цивільній справі №490/2108/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви представник ТОВ «Фінанс проперті групп» посилався на те, що 17.08.2015 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалене рішення по справі №490/2108/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008 р. Вказав, що 04.08.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А_3, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 20.08.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Фінанс проперті групп»укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А102, згідно якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило, а ТОВ «Фінанс проперті групп» набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, зазначених у Додатках до даного Договору, в тому числі і до боржників ОСОБА_1 , за кредитним договором № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008 р. На виконання вказаного рішення представникові банку видано виконавчий лист. Представник заявника зазначив, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень інформація про відкриття виконавчого провадження щодо боржника відсутня. Місцезнаходження виконавчого листа заявникові невідомо.

Ухвалою від 23.12.2021 року суддею Черенковою Н.П. дану заяву прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року у задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Маліннікової Д.К. про проведення судових засіданнь в режимі відеоконференції з розгляду заяви ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі №490/2108/15-ц, видачу дублікату виконавчого листа, та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання відмовлено, надано можливість боржнику ОСОБА_1 та його представнику скористатися правом на подання заперечень або правом на явку до суду для участі у розгляді заяви про заміну сторони стягувача.

15.07.2022 року на адресу суду від представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Маліннікової Д.К. надійшло клопотання про зупинення провадження по справі 490/2108/15-ц.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року відмовлено у задоволенні вказаної заяви, слухання справи відкладено.

Ухвалою від 21.11.2022 року слухання справи відкладено, надано можливість позивачу для надання доказів, та роз`яснено в порядку ст. 12 ЦПК України, що в разі невчинення даної процесуальної дії, позов буде розглянутий на підставі заявлених вимог та доданих доказів.

06.02.2023 року від представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Маліннікової Д.К. надійшла заява, в якій просила відмовити заявнику у видачі дублікату виконавчого листа та поновлені процесуального строку на його пред`явлення, у зв`язку з відсутністю належних та достовірних доказів втрати оригіналу виконавчого листа, а також поважності причин пропуску строку.

Представник ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, в поданій суду заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Інші учасники справи про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заінтересовані особи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.08.2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість з основного боргу в сумі 3257,73 дол. США (51335,20 грн.), заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 576,97 дол. США(що еквівалентно 9091,87 грн.) та штрафу в сумі 2071,90 дол. США (що еквівалентно 32648,94 грн.).та по 514,25 грн. судових витрат з кожного.

04.08.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А_3, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

20.08.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Фінанс проперті групп» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А102, згідно якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило, а ТОВ «Фінанс проперті групп» набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, зазначених у Додатках до даного Договору, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 , за кредитним договором № № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008року, що підтверджується Додатком №1 до Договору № GL48N718070_А102.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частиною 1 ст.55 ЦПК України передбачено, що у разі припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обовязкові тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту статей 442, 512, 514 ЦК України, 55 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни стягувача, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи зазначене, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 .

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Таким чином, судом встановлено підстави для заміни стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс проперті групп» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 і вважає можливим задовольнити заяву ТОВ «Фінанс проперті групп» в частині заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд зазначає, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст.120 ЦПК України. Щодо підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання, суд зауважує, що строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

Згідно ст.127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, обєктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно ч.2 ст.12 вказаного Закону строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду у цивільній справі №490/2108/15-ц набрало законної сили 28.08.2015 р., строк пред`явлення виконавчого листа до виконання складає три роки, тобто до 28.08.2018 року.

Як вказує заявник, з моменту прийняття рішення державним органом про ліквідацію банку, його діяльність була припинена, закрито територіальні відділення банку та звільнено відповідальних за супровід судових справ працівників, що обумовило втрату оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків. Наразі місцезнаходження виконавчого листа невідома.

Щодо поважності причин втрати виконавчих листів представник заявника вказав, що 04.06.2015 року за рішенням НБУ було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра», якою фактично було припинено діяльність банку. Процедуру ліквідації та виконання обов`язку щодо ведення діяльності банку здійснював державний орган Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який належним чином не забезпечив супровід судових справ банку. Отже попередній кредитор не мав можливості забезпечити дотримання процесуальних строків з об`єктивних причин, що не залежали від нього. Тобто ліквідація банку, припинення його основної діяльності, зміна всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення працівників відповідальних за супровід судових справ, викоанння функцій фонду з відчудження великої кількості активів, що також не залежало від первісного стягувача вплинуло на факт втрати виконавчих листів. При цьому, представник заявника зазначив, що вказані обставини також обумовили і пропуск строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання. Вважає, що саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не забезпечив супровід судових справ банку після його ліквідації, відтак банк не мав можливості реалізувати свої права в межах процесуальних строків.

Згідно ст.433 ЦПК України передбачає поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме: у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини «Каракуця проти України».

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Ухвалою від 28.04.2020 року в рамках справи №338/464/15-ц ВС підтримав наступну позицію: «Також суд зазначає, що поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язується не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд зазначає, що поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.

Частиною 1 ст.517 ЦК України встановлено, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відтак, аналіз зазначених норм свідчить, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги, який повинен бути укладений у такій самій формі, що й зобов`язання, яке є предметом відступлення. При укладенні відповідного договору відступлення первісний кредитор передає новому кредитору усі документи, що підтверджують зобов`язання.

Таким чином, такою інформацією є і фактичний стан заборгованості, стан судової справи в рамках якої було здійснено стягнення такої заборгованості за відповідним рішенням суду, хід виконавчого провадження за примусовим виконанням такого рішення, перспективи фактичного отримання коштів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2020 року ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги до позичальника ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 20.08.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Фінанс проперті групп» укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А102, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., згідно якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило, а ТОВ «Фінанс проперті групп» набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, зазначених у Додатках до даного Договору, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 , за кредитним договором № № 08/01/2008/840/К 161 від 23.01.2008року, що підтверджується Додатком №1 до Договору № GL48N718070_А102.

Відповідно умов договору про відступлення прав вимоги від 20.08.2020 року, новий кредитор підтверджує, що на момент укладання договору отримав від банку усі наявні документи, що підтверджують право вимоги до боржника, згідно п.9.1 договору відступлення права вимоги від 20.08.2020 року договір набуває чинності з дати його підписання.

Відтак, суд зазначає, що заявник розумів та прийняв усі ризики, пов`язані з бездіяльністю та недбалим веденням власних судових справ/виконавчих проваджень первісним кредитором з яким було укладено вказаний договір про відступлення права вимоги. Заявник вважається рівно обізнаним та рівно розуміючим первісному кредитору щодо всього, що відбувалось в рамках кредитних відносин між ОСОБА_1 та первісним кредитором.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Суд звертає увагу, що факт набуття заявником права вимоги до боржника не є безумовною підставою для поновлення цього строку.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Положеннями п. 17.4 Розділу ХІІІ (Перехідних положень) ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року за № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втратави конавчого листа.

Отже, з системно - логічного аналізу вищевикладеного слідує, що видача дубліката виконавчого листа не є обов`язком суду. Під час вирішення такого питання суд має визначити стан виконання судового рішення, тобто встановити, чи воно вже виконано, або що строк для пред`явлення виконавчого листа не закінчився, крім того, суд має перевірити підстави, покладені в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема, обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа.

Дублікат виконавчого листа видається у разі втрати оригіналу виконавчого листа за результатами оцінки поданих заявником доказів, що підтверджують його втрату.

Посилання стягувача на ті обставини, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень оригінал виконавчого листа щодо боржника на примусовому виконанні не перебуває, не свідчать про те, що виконавчий лист було втрачено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

За загальним правилами частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня1999 року (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа), який втратив чинність 5 січня 2017 року на підставі Закону № 1404-VIII від 2 червня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. При цьому, строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення (ч. 2 ст. 22 Закону).

Відповідно до частини 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документу до виконання збільшено до трьох років.

В досліджуваній ситуації строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив у 2018 році, тобто за два роки до отримання ТОВ «Фінанс проперті групп» права вимоги за кредитним договором.

Таким чином, новий кредитор добровільно взяв на себе ризики по спливу строків пред`явлення виконавчих документів до виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження.

Крім того, вимога про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може обгрунтововуватись його втратою, що було виявлено після спливу відповідного процесуального строку. Така вимога є правозгідною лише за наявності виконавчого документа, який з поважних причин не був вчасно пред`явлений до виконання.

Суд також не находить доведеними твердження заявника ТОВ «Фінанс проперті групп», щодо втрати виконавчих документів, у зв`язку з інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень про відсутність виконавчих проваджень примусового виконання виконавчого листа щодо боржників.

Законодавство про виконавче провадження, в тому числі Розділ VI ЦПК України наділяє заінтересовану особу (стягувача) правом особистого контролю за ходом виконавчого провадження та задля реалізації ними своїх прав встановлює трьохрічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який переривається поверненням його стягувачу у випадках передбачених Законом та на підставі постанови виконавця.

Відповідно до правового висновку ВП ВС, який викладений у постанові від 21.08.2019 по справі №2-836/11 (14-308цс19), стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що сам факт втрати виконавчого документу не доведено, а задоволення судом заяв, які по своїй суті зводились би до твердження лише про те, що виконавчий документ відсутній, отже необхідно видати його дублікат, призвів би судовий процес у частині видачі дублікатів виконавчих документів у безладний рух.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень й доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статей 78, 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи, викладені в заяві відносно підстав поновлення пропущених строків для пред`явлення виконавчого документа не знаходять свого підтвердження і, враховуючи, що не підтвердженим є факт втрати виконавчого листа, суд відмовляє ТОВ «Фінанс проперті групп» в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі дублікату виконавчого листа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.433, 442 ЦПК України, ст.ст.512, 514 ЦК України, пунктом 17.4 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі №490/2108/15-ц, видачу дублікату виконавчого листа, та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання- задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 15, ) на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп»(61003, м. Харків, площа Павлівська, буд. 5, ) у виконавчих листах, виданих на виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №490/2108/15-цза позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Черенкова