справа № 639/2122/22
провадження № 2/0198/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області

у складі судді Гайдар І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мамая А.С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач АТ «КРЕДОБАНК» звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог АТ «КРЕДОБАНК» зазначає, що 15.06.2018 між ним та ОСОБА_1 укладені кредитний договір № Ф2731/06-18 на суму 638 400,00 грн. для придбання нерухомості та договір іпотеки № 1981.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим 24.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис № 5019, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, але в подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Станом на 25.04.2022 відповідач своїх зобов`язань так і не виконав, має кредитну заборгованість у розмірі 499 758,18 грн., що складається з такого: заборгованість за тілом кредиту 443 918,70 грн., штраф за невиконання негрошового зобов`язання 51 089,48 грн., судові витрати за вчинення виконавчого напису, які підлягають відшкодуванню на підставі п. 5.3. Договору іпотеки, 4 750,00 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № Ф2731/06-18 від 15.06.2018 у розмірі 499 758,18 грн. та судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2022 справу направлено за підсудністю до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області.

Згідно з автоматизованою системою документообігу 11.10.2022 справа розподілена та прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження суддею Гайдар І.О.

28.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника та повністю підтримав позовні вимоги. У відповіді на відзив додатково посилався на те, що підставою для виникнення у банку права на дострокове повернення заборгованості стало прострочення ОСОБА_1 щомісячних платежів за кредитом з квітня по червень 2020 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мамай А.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтримавши подані по суті справи заяви та вважаючи, що у банка не виникло право на дострокове стягнення кредиту, оскільки: відповідач не має прострочених зобов`язань за кредитом; досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості від травня 2022 року відповідач не отримував; вимога, як і доданий банком до матеріалів позову розрахунок заборгованості, взагалі не містить інформації про прострочену заборгованість за кредитом. Також посилається на незаконне та незрозуміле нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов`язання зі страхування життя, адже на думку адвоката з наданих банком документів неможливо визначити, за який період вони нараховані та базу нарахування. Крім того, просив застосувати строк позовної давності в один рік за вимогами про стягнення штрафу. Щодо витрат за вчинення виконавчого напису, представник відповідача вважає, що вони не входять до складу судових витрат, тому не підлягають стягненню.

Суд, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, доходить таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що15.06.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № Ф2731/06-18 (надалі договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 638 400,00 на строк 144 місяці з терміном погашення до 14.06.2030 (п. 2.1. договору) на придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . За користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах, визначених розділом 3 кредитного договору (Т. 1, а.с. 25-32).

Додатком № 2 до договору визначено графік платежів, згідно з яким повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами протягом усього строку кредитування не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Відповідно до п. 3.14. договору позичальник сплачує проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором щомісяця відповідно до графіку платежів, якщо інше не передбачено кредитним договором.

Згідно з п. 4.7. договору погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості:

-у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

-у другу чергу поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

-у третю чергу прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, пеня, штрафи та інші види неустойки, дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць (місяці).

Сторони в цьому ж пункті договору погодили, що вони не вправі самостійно змінювати встановлену черговість погашення заборгованості. У випадку надходження від позичальника коштів з призначенням платежу, яке порушує встановлений порядок погашення, банк проводить погашення заборгованості позичальника відповідно до вказаних вище положень незалежно від вказаного позичальником призначення платежу.

Позичальник також зобов`язався здійснити на користь банку у відповідній страховій компанії щорічне страхування свого життя та працездатності на весь період дії кредитного договору на суму кредиту, а кожний наступний рік на суму, не меншу залишку фактичної заборгованості за кредитом (п. 6.3. договору).

17.04.2020 сторони кредитного договору уклали додатковий договір № 1, яким погодили змінити порядок погашення позичальником кредитної заборгованості шляхом підписання нового графіку платежів (Т. 1, а.с. 33-36).

Кредитні зобов`язання за вказаним договором забезпечені укладеним 15.06.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 договором іпотеки № 1981, предметом якого є нерухоме майно, придбане за кредитні кошти (Т. 1, а.с. 37-39).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів (ст. 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Оскільки грошові кошти на підставі укладеного 15.06.2018 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № Ф2731/06-18 спрямовані для задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, на положення договору розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з частиною 4 статті 16 вказаного Закону у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Так, в пункті 4.9. кредитного договору № Ф2731/06-18 сторони закріпили право кредитодавця у випадках, передбачених пунктом 2.9., вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що банк письмово повідомляє позичальника. Таке право виникає у разі прострочення вказаних платежів щонайменше на три календарних місяці.

Пунктом 4.10. договору визначено, що позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 4.9. цього кредитного договору, усунути вказані у повідомленні порушення умов кредитного договору протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

В постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 756/15123/18 зазначено, що договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим).

При цьому, порядок направлення передбачених договором кредиту відповідних повідомлень (зокрема, вимог про дострокове стягнення боргу) та підтвердження неодмінного їх вручення як необхідної умови для настання у адресата певного обов`язку визначається умовами такого правочину (постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/1099/15-ц).

Таким чином, з огляду на природу кредитного зобов`язання та зі змісту його окремих погоджених сторонами положень виходить, що достроковому стягненню в судовому порядку заборгованості за кредитним договором в цьому випадку має передувати не лише факт направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про усунення порушень договору з вказівкою які саме умови порушені останнім та попередженням про наявність підстав для дострокового погашення всієї суми кредиту, а і факт отримання позичальником такої вимоги.

Належним дотриманням кредитодавцем процедури повідомлення про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати надсилання та отримання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору, або таке повідомлення, що було надіслане боржнику, проте не отримане останнім внаслідок його власної недбалості або ухилення від отримання.

Разом з тим, сторонами в кредитному договорі № Ф2731/06-18 не визначені конкретні умови, за яких досудова вимога вважається отриманою позичальником, тому за звичаями ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Також відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 цей Порядок визначає порядок приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень. Дія Порядку поширюється на національного оператора поштового зв`язку, виконання функцій якого покладене на Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта».

Згідно з пунктом 3.1.1.3 Порядку причина повернення поштового відправлення відправнику зазначається на довідці ф. 20, яка акуратно прикріплюється внизу, ліворуч лицьового боку відправлення письмової кореспонденції. На довідці зазначається прізвище працівника, який обробляв кореспонденцію, та проставляється відбиток календарного штемпеля.

За змістом довідки ф. 20, яка є додатком до Порядку, причиною повернення поштового відправлення може бути, зокрема: за відмовою адресата від одержання, за заявою відправника/адресата, за закінченням терміну зберігання, за відсутності адресата за вказаною адресою, тощо.

03 травня 2022 року та 17 червня 2022 року АТ «КРЕДОБАНК» направив ОСОБА_1 на зазначену в договорі адресу та адресу розташування нерухомого майна, придбаного за кредитні кошти, досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості. Позивач вимагав від позичальника у 30-денний термін з моменту отримання вимоги погасити заборгованість за тілом кредиту в розмірі 443 918,70 грн., штраф за невиконання негрошових зобов`язань в розмірі 51 089,48 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 4 750,00 грн. (Т. 1, а.с. 53-59).

Дослідивши вказану вимогу, суд окремо відзначає, що з інформації, яка в ній міститься, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача з вказівкою всіх її складових станом на 25 квітня 2022 року, яку вимагає погасити позивач, а також чи стосується вимога погашення простроченої заборгованості, чи повернення всієї суми позики протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги.

До того ж, вказані вимоги позичальником отримані не були та, як свідчить представлена позивачем роздруківка з сайту підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», повернуті відправнику з відмітками щодо причин невручення «за закінченням встановленого терміну зберігання» та «відправлення не вручене під час доставки (інші причини)».

При цьому копій або оригіналів довідки ф. 20 позивачем взагалі не надано.

За вказаних обставин роздруківка з сайту поштового оператора не відображає та не розкриває суті причин неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Також це не свідчить, що поштове відправлення не отримане внаслідок недбалості ОСОБА_1 або ухилення від його отримання.

Отже, матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу та, відповідно, отримання ним досудових вимог банку щодо виконання договірних зобов`язань та попередження про дострокове стягнення заборгованості.

При цьому суд не приймає до уваги доводи АТ «Кредобанк» про те, що сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань та дострокового стягнення заборгованості на адресу реєстрації місця проживання відповідача та адресу розташування придбаної за кредитні кошти нерухомості є належним його повідомленням. Адже достроковому стягненню в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги, оскільки в кредитному договорі № Ф2731/06-18 сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає лише після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши встановлені кредитним договором положення щодо направлення та отримання позичальником досудової вимоги про усунення порушень договору, то у останнього відсутній обов`язок достроково повернути кошти, а у суду відсутня підстава для задоволення позову в частині, що стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

За відсутності факту отримання позичальником вимоги про усунення порушень кредитного договору суд може стягнути лише прострочену суму боргу, яка виникла на час звернення до суду.

Однак, з наданого банком розрахунку заборгованості (Т. 1, а.с. 8-11) неможливо точно встановити ні розмір простроченої заборгованості за кредитом, ні її складові, ні період, за який вона виникла.

Так, представник позивача у відповіді на відзив посилається на те, що підставою для вимог з дострокового повернення наданого кредиту стала непогашена заборгованість зі сплати періодичних платежів за квітень, травень та червень 2020 року.

Дійсно, відповідно до руху коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 15.06.2018 по 25.04.2022 не простежується внесення коштів у вказані місяці 2020 року на погашення тіла кредиту, однак в подальшому відповідач неодноразово здійснював платежі за кредитним договором протягом 2020 та 2021 років. Останній платіж в січні 2022 року (Т. 1, а.с. 14-24).

Виходячи з порядку зарахування платежів у разі наявності простроченої заборгованості, який сторони погодили в договорі (п. 4.7.), сплачені після червня 2020 року кошти підлягали обов`язковому зарахуванню банком в першу чергу на погашення прострочених платежів по сплаті процентів та прострочених платежів по поверненню кредиту (основного боргу). І тільки в другу чергу на погашення поточних платежів.

Таким чином, суд критично оцінює посилання представника банку на наявність у відповідача простроченої кредитної заборгованості за період квітень-травень 2020 року.

Більше того, ані в доданому до позовної заяви розрахунку, ані в досудовій вимозі від 02.05.2022 не вказано з якої дати виникло прострочення виконання кредитного зобов`язання, з чого воно складається (прострочення сплати основного боргу, процентів, комісій), який період триває. Натомість у відповідних графах розрахунку заборгованості «Прострочена заборгованість» та «Прострочена заборгованість по відсоткам» значення дорівнює нулю.

Також, оскільки банком взагалі не надано жодних розрахунків, суд позбавлений можливості перевірити правильність обчислення позивачем за правилами, встановленими в п. 5.3.1. договору, штрафу за невиконання ОСОБА_1 негрошового зобов`язання зі щорічного страхування на користь банку свого життя та працездатності та встановити, коли було допущено порушення вимог п. 6.3. кредитного договору, залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на дату порушення, скільки місяців тривало порушення.

Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги мають бути належним чином сформульовані та доведені саме позивачем, а судом цивільні справи розглядаються в межах заявлених позовних вимог.

Представник позивача не скористався правом участі в судових засіданнях та надання додаткових усних пояснень щодо позову.

Оцінюючи подані позивачем докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що у ОСОБА_1 наявна кредитна заборгованість або штрафні санкції, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Оскільки суд не вважає позовні вимоги обґрунтованими в цій частині, заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення з позичальника штрафу не розглядається.

Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем на підставі п. 5.3. Договору іпотеки судових витрат в розмірі 4 750,00 грн. за вчинення виконавчого напису, то суд зазначає таке.

Витрати позикодавця на вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки не можна віднести до жодного з видів судових витрат, визначених в статті 133 ЦПК України, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, питання про стягнення вказаних витрат іпотекодержателя вже вирішено 24.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. під час видачі відповідного виконавчого напису № 5019.

Заяву про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу, заявлену під час розгляду справи, суд не розглядає через неподання стороною відповідача станом на день прийняття рішення доказів на їх підтвердження. При цьому відповідач не позбавлений права звернутись до суду з проханням прийняти додаткове рішення, представивши відповідні документи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Відомості про учасників справи:

- АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДОБАНК» (адреса місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, );

- ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 10 лютого 2023 року.

Суддя І. О. Гайдар