Справа № 367/56/22
Провадження №2/367/2312/2023
02 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі
головуючого судді Линника В.Я.,
за участі секретаря Балинської О.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,
Представник позивача адвокат Гопкало В.В. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказав, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзін М.С. Після набуття права власності позивач зареєстрував у квартирі місце свого проживання, та в цей же період, за його згодою, у квартирі зареєструвала своє місце проживання ОСОБА_3 . В 2020 році було здійснено реєстрацію місця проживання в зазначеній квартирі ОСОБА_4 , позивач зазначає, що надав згоду на реєстрацію тимчасового місця проживання ОСОБА_4 , та в силу свого віку, був введений в оману відповідачами. Вказує, що відповідачі, фактично не мешкали в квартирі позивача, спільне господарство вони не вели, взаємних прав та обов`язків не мали. Зазначає, що в грудні 2020 року, відповідачі, примусово та всупереч волі позивача, вивезли його до приватного пансіонату для осіб похилого віку, сплачували його перебування за рахунок коштів з пенсії позивача та після блокування позивачем своєї пенсійної картки, відповідачі забрали його з пансіонату та до квартири не впустили. Позивач виявив, що замки на дверях квартири змінені та він не має можливості потрапити до своєї квартири та на всі його вимоги про звільнення квартири, відповідачі відповідають відмовою, погрожують фізичною розправою із застосуванням зброї. Звернення позивача до правоохоронних органів не дали результатів. Також зазначає, що всі витрати з утримання квартири несе позивач, відповідачі проживають у квартирі, проте не утримують її. На підставі викладеного, просить усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час, дату і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України, відзив до суду не подали, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2009 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7,8).
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.11.2021 р., засвідченої відділом реєстрації місця проживання управління Центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9).
В судовому засіданні позивач підтвердив, що дозволив їх реєстрацію, як членів сім`ї, оскільки ОСОБА_3 є його донькою.
Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку (квартири) передбачено ст. 157 ЖК УРСР, згідно якої членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК УРСРцього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно із ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Однак, виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.
У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» надано роз`яснення, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Крім того, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім`ї на підставі ст. 116 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами. Неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об`єктивну, а не суб`єктивну неможливість спільного проживання. Тому, незначні порушення, а також порушення, що є таким лише на думку окремих осіб у силу їх суб`єктивного сприйняття, продиктованого певним ставленням до правопорушника чи властивостями характеру, не повинні спричиняти виселення. Для виселення за цією підставою необхідно встановити систематичність протиправних дій і безрезультатність застосування до правопорушника заходів попередження і громадського впливу.
Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу.
Таким чином, законодавством України встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власниками житла.
Доказів саме систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання з відповідачами в одній квартирі позивачем, не надано.
Також, позивачем не надано доказів здійснення щодо відповідачів заходів попередження, що застосовуються судами, органами внутрішніх справ, а також заходів громадського впливу.
Доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять будь-які перешкоди у користуванні належною квартирою, матеріали справи не містять.
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, позивачем не доведено наявність підстав для припинення у відповідачів прав на користування спірною квартирою та порушення відповідачами права позивача, як власника квартири, тому відсутні підстави для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження будь-яких перешкод у позивача на користування своєю власністю.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 116, 157, 160 ЖК УРСР, ст.ст. 259, 263, 265, 280, 284 ЦПК України,суд, -
Справу розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.
Рішення в повному обсязі складено до 12.01.2023 р.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.Я. Линник