ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/531/23 Справа № 205/3193/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Груп», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним іпотечного договору та скасування записів про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

04 травня 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Груп», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним іпотечного договору та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Позов обґрунтовано тим, що Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування. Земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності в силу ст.ст. 80, 83 Земельного Кодексу України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.10.2019 року внесено запис про право власності №33798214 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), загальною площею 4,8 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. Б- навіс, літ. В під Б- колонка, літ. Г під Б- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е - резервуар, літ. И- навіс, літ. К під И - колонка, літ. Л під И - резервуар, І-мостіння, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності зазначено дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: 380/2010-04, виданий 23.11.2010, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 1, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

ДАБІ у Дніпропетровській області листом від 19.03.2020 №1004-1.14/712, повідомила, що станом на час надання відповіді, відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, правовстановлюючий документ, на підставі якого за гр. ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавався.

Окрім того, за обов`язковою умовою для отримання дозволу на виконання будівельних робіт (автозаправної станції) ОСОБА_1 повинна була надати до заяви документи, що засвідчують право власності або право користування спірною земельною ділянкою. Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 11.03.2020 № 4/11-1192, повідомив, що за результатами пошуку за адресою земельної ділянки у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, зазначена земельна ділянка ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось.

Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, ОСОБА_1 в силу закону не набула права власності на нього, та у останньої були відсутні правові підстави для розпорядження даним об`єктом.

Однак, між ОСОБА_1 та ТОВ «Дипломат Групп» був укладений іпотечний договір від 25.10.2019 року, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме вищевказана автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю, право власності на вищезгадану автозаправну станцію зареєстроване за Іпотекодавцем в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2019 Деллаловим А.О. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.

На підставі іпотечного договору № 394 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 33860084, запис про обтяження: 33860121, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

В подальшому, на підставі нотаріально посвідченої заяви від 30.11.2019 року № 465 вказане нерухоме майно за іпотечним договором перейшло до ТОВ «Дипломат Групп» про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності: 34530669, на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером: 101.

Отже, станом на теперішній час власником автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «Дипломат Групп».

Оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб не надавалася, дозвіл на виконання будівельних робіт, на підставі якого зареєстровано право власності на нерухоме майно, споруджене на вказаній земельній ділянці, не надавався, декларація про готовність об`єкта до експлуатації не існує, вищевказана автозаправна станція є об`єктом самочинного будівництва, право власності на нього ОСОБА_1 не набула, тому і розпоряджатися не мала права.

На підставі викладеного позивач просить:

- визнати недійсним іпотечний договір, укладений ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (Іпотекодавець РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп» (Іпотекодержатель ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 394;

- припинити право власності на нерухоме майно - автозаправну станцію, опис: літ. А- операторська, літ. Б- навіс, літ. В під Б- колонка, літ. Г під Б- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, літ. И- навіс, літ. К під И - колонка, літ. Л під И - резервуар, І-мостіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності за наступними особами: за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про право власності: 33798214, що внесений 19.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О, як державним реєстратором, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп» (), номер запису про право власності: 34530341, що внесений 03.12.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про іпотеку: 33860084, що внесений 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про обтяження: 33860121, що внесений 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованої автозаправної станції, загальної площі 4,8 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. Б- навіс, літ. В під Б- колонка, літ. Г під Б- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е - резервуар, літ. И- навіс, літ К. під И - колонка, літ. Л під И - резервуар, І-мостіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Груп», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним іпотечного договору та скасування записів про державну реєстрацію права власності відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач Дніпровська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Дніпровська міська рада є власниками земельної ділянки, на якій розташоване самочинне будівництво. Зокрема, зазначає, що дії відповідача -1 із самовільного зайняття земельної ділянки порушують права територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як власника земель, що належать до комунальної власності на самостійне володіння, користування, розпорядження нею.

До Дніпровського апеляційного суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Груп», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: а саме, автозаправої станції, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа 4,8 кв.м., опис: літ. А- операторська, літ. Б- навіс, літ. В під Б- колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е - резервуар, літ. И- навіс, літ К. під И - колонка, літ. Л під И - резервуар, І-мостіння, реєстраційний номер об`єкта: 101, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. внесено наступні записи:

-№ .10.2019 року 09:50:32 про приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.10.2019 11:30:10, індексний номер: 50096358, підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП1, видана 19.07.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: 380/2010-04, виданий 23.112010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області;

-№ .10.2019 року 20:09:03 про іпотеку на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2019 14:20:47, індексний номер:49368289, Іпотекодержатель: товариство з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп», , іпотекодавець: ОСОБА_1 , підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки, серія та номер: 394, виданий 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., строк виконання основного зобов`язання в розмірі 29 014 грн.: 25.11.2019 року;

-№ .10.2019 року 20:10:47 про заборону на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2019 14:27:00, індексний номер:49368336, підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 394, виданий 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., обтяжувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп»;

-№ .12.2019 року 16:56:19 про право приватної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп» на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2019 13:25:00, індексний номер: 50096358. Підставою виникнення права власності зазначено: заява, серія та номер: 465, видана 30.11.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О.; договір іпотеки, серія та номер: 394, виданий 25.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (т. 1 а.с.33-35).

Відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.01.2008 року по 20.05.2011 року) відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 1 від 19.07.2011 року та видачі дозволу на виконання будівельних робіт (т. 1 а.с.10).

Разом з тим, в матеріалах справи наявні: дозвіл на виконання будівельних робіт № 380-1/2010-04 від 23.11.2010 року, виданий ОСОБА_1 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на виконання будівельних робіт, а саме: будівництво автозаправної станції по АДРЕСА_2 (т.1. а.с.24), а також декларація про готовність об`єкта до експлуатації з будівництва автозаправної станції по АДРЕСА_2 , зареєстровану 19.07.2011 року № ДП 1 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

Порядком надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року № 1104, який діяв станом на 23.11.2010 року, було передбачено, що для одержання дозволу на виконання будівельних робіт замовник та підрядник або уповноважена ними особа (далі - заявник) подають інспекції державного архітектурно-будівельного контролю заяву, до якої замовником будівництва додається, зокрема, документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію.

Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 10,11 та 12 вказаного Порядку Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю робить запис про наданий дозвіл на виконання будівельних робіт у журналі реєстрації наданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт та відмови в їх наданні (далі - журнал реєстрації) (додаток 4) та в установленому порядку вносить відповідні відомості до реєстру наданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт та відмови в їх наданні (далі - реєстр).

Інформація про надані дозволи на виконання будівельних робіт вноситься до реєстру документів дозвільного характеру в установленому порядку. Відмітка про надання дозволу на виконання будівельних робіт робиться у проектній документації на будівництво, журналі авторського нагляду та загальному журналі робіт. У разі надання дозволу на виконання будівельних робіт подані заявником документи разом з копією дозволу на виконання будівельних робіт формуються у реєстраційну справу, якій присвоюється такий реєстраційний номер, як і дозволу на виконання будівельних робіт. Реєстраційна справа зберігається в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка надала дозвіл на виконання будівельних робіт, протягом строку будівництва об`єкта та десяти років після його прийняття в експлуатацію.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинним станом на 23.11.2010 року (дату документу «Дозвіл на виконання будівельних робіт № 380-1/2010-04») право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону. Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови.

З наведеного вбачається, що при отриманні дозволу на виконання будівельних робіт ОСОБА_1 надала Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області всі необхідні документи, у тому числі і щодо належного користування земельною ділянкою.

Звертаючись з позовом до суду Дніпровська міська рада зазначила, що є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю, оскільки у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста.

Колегія суддів не погоджується з таким правовим обґрунтуванням відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Згідно п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Так, відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Верховний Суд в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №520/15125/16-ц за позовом Одеської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нежитлової будівлі-кафе та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення об`єкта нерухомості у попередній стан зазначив, що за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Верховний Суд враховує ту обставину, що на момент відчуження спірного майна 29 жовтня 2010 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року було чинним, тобто майно було відчужене добросовісному набувачу за відсутності обґрунтованих перешкод для цього.

Верховним Судом також враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів з відчуження нерухомого майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача.

Верховний Суд в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №686/22924/16-ц висловив правову позицію, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У цій справі предметом розгляду є вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення і визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, у попередній стан.

Зважаючи на наведене, заявлені вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, визнання договору купівлі-продажу недійсним є неефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають.

На час пред`явлення позову та розгляду справи спірне нерухоме майно знаходиться у володінні ПМП «Лідер». Вимоги про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану прокурором пред`явлено до особи, яка не є володільцем спірного нерухомого майна, а тому указані позовні вимоги у спірному випадку пред`явлено до неналежного відповідача, отже, задоволенню не підлягають. Відповідно не підлягають задоволенню вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, оскільки вони є похідними від вимог, у задоволенні яких необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Верховний Суд в постанові від 15 травня 2019 року у справі №462/5804/16-ц за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах Львівської міської ради про визнання недійсними договорів, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, звільнення земельних ділянок зазначив наступне: «Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності.

Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів правоможної особи. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Верховним Судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція.

Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням позицій Верховного Суду з аналогічних правовідносин, колегія суддів вважає, що у разі коли між сторонами спору відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 12 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Крім того, відповідно до абз.18 розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Узагальнень Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року щодо Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст.216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з вимогою про визнання правочину, а саме іпотечного договору укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Дипломат Групп недійсним, на підставі ч.1-3,5,6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, стороною якого він не був, обрав неналежний спосіб захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача у попередній стан.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі №6-129цс17.

Відповідно до норм ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачами, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсними договорів про відчуження нерухомого майна.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі в частині наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з частиною 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного,рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог Дніпровській міській раді.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог

Рішення Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року в частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида