Постанова

Іменем України

17 січня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/313/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 08 вересня 2022 року

в складі судді Діденка Є. В.

у цивільній справі №756/4197/22 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Універсал Банк"

про зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором

У С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_1 , не погоджуючись з розміром заборгованості за кредитним договором, визначеним банком за наслідком розгляду його заяви про реструктуризацію заборгованості, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк", Банк), в якому просив зменшити загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №03-2/7182-К від 06.08.2007, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», який змінений після проведення реструктуризації зобов`язань позичальника за кредитним договором, наданий в іноземній валюті, з 310 774,53 гривень до 146 723,35 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 06 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (тут і далі - правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", Банк) укладено Кредитний договір №03-2/7182-К, за умовами якого Банк надав йому кредитні кошти у тимчасове платне користування у розмірі 40 000,00 доларів США на строк по 05 серпня 2037 року, зі сплатою за користування кредитом 11,95% річних.

22 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до положень якого, зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у законі критеріям, підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника.

Позивач вказував, що на підставі вищевказаного закону 08.06.2021 він направив на адресу АТ «Універсал Банк» заяву про проведення реструктуризації, яку банк отримав 10.06.2021, а 01.07.2021 направив додаткову заяву про проведення реструктуризації з підписом і всіма документами. 06.09.2021 він отримав від АТ «Універсал Банк» лист від 03.09.2021 за №2350 з Графіком погашення щомісячних платежів в додатку, загальний розмір заборгованості - 310 774,53 гривень. У даному листі Банку відсутня його назва і не зрозуміло, чи є він додатком до кредитного договору.

Також вказував, що він не погоджується із такою сумою боргу, вважає її необґрунтованою і не підтвердженою, зокрема дата реструктуризації 06.07.2021 є необґрунтованою, так як першу заяву банк отримав 10.06.2021 і мав би провести реструктуризацію станом на цю дату, що впливає на розмір процентної ставки. Розмір боргу в сумі 310 774,53 грн не підтверджений доказами, розрахунок боргу у листі банку відсутній. Крім того, виходячи зі змісту листа Банку, фактично останнім проведено прощення частини суми боргу, що не передбачено відповідним законом.

Вважав, що за таких обставин відповідачем не дотриманий та грубо порушений порядок встановлений п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року в редакції від 23.04.2021, необхідний для обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальника.

Стверджував, що сума боргу за результатом реструктуризації має становити 146 723,35 грн, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції з порушенням прийняв до розгляду заяви, докази, документи, відомості, клопотання та відзив на позовну заяву від відповідача.

Суд першої інстанції проводив судові засідання в режимі відеоконференції з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки письмове клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подане з порушенням норм процесуального права; не надсилалось позивачу, а наступні судові засідання проведені в режимі відеконференції у відсутність письмових клопотань та у відсутність судових рішень з цього приводу, на що суд при ухваленні рішення не звернув уваги.

Суд не досліджував відзив на позовну заяву та не надав йому правової оцінки, а саме в рішенні суд зазначив, що дослідив зібрані у справі докази, але при цьому не надав оцінки очевидним порушенням, які відповідач допустив під час складання відзиву та під час його відправки електронною поштою.

На думку скаржника, відзив на позовну заяву від 21.07.2022 відповідачем складено з порушенням ст. 178 ЦПК України, містить не засвідчені додатки та направлений на електронну пошту суду без електронного цифрового підпису.

Зазначав, що судом не надано належної оцінки клопотанням, поданих позивачем, під час розгляду справи.

Судом не надано належної оцінки розрахунку реструктуризації, здійсненого позивачем, як і не надано належної оцінки відповідям відповідача, на поставлені питання суду та позивача, а також не досліджено проценти під час проведення реструктуризації.

Суд вийшов за межі позовних вимог, яке на думку скаржника, полягає в тому, що судом не надано оцінки пункту 5 позовної заяви та зроблено висновок, який не відповідає вимогам Розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування".

Суд в рішенні посилається на документи, які не відомі позивачу, та невірно встановлює дату отримання відповідачем заяви про проведення реструктуризації.

Крім того, як на підставу скасування рішення посилався на те, що суд в рішенні надає перевагу відповідачу та навмисно ігнорує належні докази з боку позивача.

Резюмуючи викладене, зазначив, що при ухваленні рішення суд не дотримався положень процесуального, матеріального права та основних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушив основний принцип судочинства, закріплений в ст. 2 ЦПК України.

За наведених обставин просив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2022 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без участі представника банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №03-2/7182-К, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у тимчасове платне користування у розмірі 40 000,00 доларів США у готівковій або безготівковій формі на строк з дня списання коштів з позичкового рахунку по 05 серпня 2037 року, зі сплатою за користування кредитом 11,95% річних.

06 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №03-2/7182-1.

Також, 06 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладені Договори поруки.

30 квітня 2021 року поручитель ОСОБА_3 направила на адресу АТ «Універсал Банк» запит про надання інформації щодо проведення реструктуризації заборгованості.

08 червня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу АТ «Універсал Банк» заяву про проведення реструктуризації, яку Банк отримав 10.06.2021. У наданих банком примірниках таких заяв відсутній підпис ОСОБА_1 .

Листом від 15 червня 2021 року, наданим у відповідь на три листа від 10.06.2021, банком надано відповідь ОСОБА_1 про невідповідність звернення пункту 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», запропоновано зв`язатись із співробітником банку.

Листом від 01.07.2021, наданим на відповідь знову на три листа від 10.06.2021, Банком повідомлено, що надана заява не містить повної інформації, передбаченої п. 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», запропоновано надати весь пакет документів.

06 липня 2021 року Банком отримано заяву ОСОБА_1 про проведення реструктуризації від 30.06.2021.

06 вересня 2021 року ОСОБА_1 отримав від АТ «Універсал Банк» лист від 03.09.2021 за №2350 з Графіком погашення щомісячних платежів в додатку. У зазначеному листі вказано, що банком прийняте рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації на виконання вимог п. 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», днем проведення реструктуризації є 06.07.2021; загальний розмір фактичної заборгованості - 310 774,53 гривень, поточний розмір процентної ставки - 9,27 % річних, що складається з: 8,27 розмір Індексу +1 % (маржа). Кінцевим терміном повернення боргу є 05.08.2037. В результаті проведеної реструктуризації прощена сума боргу складає 50 130,86 доларів США.

Згідно з розрахунком розміру заборгованості за кредитним договором №03-2/7182-К від 06.08.2007, доданого позивачем до позовної заяви, останній сплатив 18 568,43 доларів США тіла кредиту та 22 925,55 доларів США - процентів; залишок боргу за результатом реструктуризації по тілу кредиту (валюта) - 6661,69 (гривня - 107 055,36), залишок боргу по процентам (валюта) - 2468,40 (гривня - 39 667,99), середній курс для реструктуризації - 16,0703 .

Платіжними документами підтверджується переказ коштів на рахунок АТ «Універсал Банк» з 06.08.2007 до 29.10.2014 включно.

Згідно виписок ОСОБА_1 , наданих відповідачем, (нараховані доходи за кредитом) з 06.08.2007 по 30.05.2019; з 12.05.2008 по 14.07.2022; з 12.05.2008 по 02.09.2021, у яких містяться відомості про внесення грошових коштів за кредитним договором. На останній сторінці зазначено, що виписки засвідчені операційним директором АТ «Універсал Банк» Примаченко Т. В., виписки містять печатки банку і підписи уповноваженої особи.

Відповідно до наданого банком розрахунку, позивачем сплачено по тілу кредиту 18 568,00 доларів США, по процентах - 22 926,00 доларів США, сума перерахованого боргу за результатом реструктуризації - 19 219,00 доларів США, що складає 310 774,53 грн.

Відповідно до наданого позивачем «калькулятора реструктуризації валютного кредиту», за результатом реструктуризації сума основного боргу має складати 6 661,69 доларів США (107 055,36 грн) та 2 468,40 доларів США відсотків (39 667,99 грн.), середній курс 16,0703.

Також судом першої інстанції встановлено, що на спростування доводів відповідача позивачем не надано доказів, які б спростували ту обставину, що при поданні ОСОБА_1 заяви, отриманої Банком 10.06.2021, було дотримано вимог п.п. 4 п. 7 Розділу ІV Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" від 13.04.2021 (далі - Закон від 13.04.2021).

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та з`ясувавши, що заяву позивача про проведення реструктуризації, яка відповідає вимогам закону щодо подання таких заяв, банком було отримано 06.07.2021, дійшов обґрунтованого висновку, що банком правомірно визначено дату реструктуризації з 06.07.2021.

До того ж, суд надав правову оцінку розрахунку реструктуризації, наданого позивачем, та навів в мотивувальній частині рішення аргументи відхилення такого доказу. Зокрема, суд в рішенні зазначив, що наданий позивачем розрахунок і калькуляція містять лише певні суми за результатами реструктуризації, але не доведено, як саме позивачем розраховувалась сума, які обчислення і за допомогою яких значень проводились розрахунки; позивач не довів суду, яким чином зазначену суму за результатом реструктуризації могло бути зменшено до 6 661,69 доларів США, та як це відповідає встановленому законом порядку проведення реструктуризації.

Незгода позивача з оцінкою, наданою судом розрахунку реструктуризації, не свідчить про неправильне вирішення судом спору, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні у справі доказів. Тому доводи апеляційної скарги про надання судом неналежної оцінки розрахунку реструктуризації судова колегія вважає неспроможними.

Більше того, з розрахунку реструктуризації, наданого позивачем, вбачається, що останній не містить відомостей щодо своєчасного внесення коштів на погашення заборгованості. Натомість з виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої відповідачем, вбачається порушення строків внесення коштів на погашення заборгованості, у зв'язку з чим Зарахування таких коштів здійснювалося Банком в порядку черговості за умовами кредитного договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом неправильно встановлено дату отримання відповідачем заяви про проведення реструктуризації, оскільки дані обставини суд встановив, з урахуванням положень Закону від 13.04.2021, в якому визначено порядок і форма подання заяви про проведення реструктуризації.

Так, судом обґрунтовано відхилено аргументи позивача, що заява від 30.06.2021, яка отримана банком 06.07.2021, була додатковою, оскільки положеннями Закону від 13.04.2021 не передбачено подання додаткової заяви. А відтак заява від 30.06.2021 за своїм змістом є самостійною заявою про проведення реструктуризації у відповідності до вимог Закону від 13.04.2021, яка й була розглянута банком.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що окрім заяви від 08.06.2021, яка отримана банком 10.06.2021, ним не було подано відповідачу жодних інших заяв та листів від відповідача він не отримував, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи копію заяви від 30.06.2021, адресовану АТ "Універсал Банк", ОСОБА_1 долучив до позовної заяви (том 2, а.с. 26-27). А посилання позивача на те, що заява від 30.06.2021 є додатковою є його власними міркуваннями та не підкріплені нормами матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження посилання скаржника на те, що судом невірно встановлено дату отримання відповідачем заяви про проведення реструктуризації.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що в рішенні суд посилається на документи, які не відомі позивачу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що при ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, яке на думку скаржника, полягає в тому, що судом не надано оцінки пункту 5 позовної заяви та зроблено висновок, який не відповідає вимогам Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування".

Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач поділив позов на умовні пункти. В п`ятому пункті позовної заяви позивач зазначив аргументи щодо обраного способу захисту, а саме вказав на те, що його права, як споживача банківських послуг порушені шляхом неправильно обрахованого розміру заборгованості після проведеної реструктуризації за кредитним договором, а тому і звернувся за захистом порушеного права в судовому порядку. Також зазначив, що суд повинен захистити його порушене право в обраний ним спосіб, а саме шляхом зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором, змінений реструктуризації зобов`язань позичальника.

В свою чергу, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд вирішив спір в межах заявлених позивачем вимог та на підставі поданих учасниками справи доказів. Тобто, суд ухвалив рішення в межах позовних вимог.

Відмова в задоволенні позову та відповідно відмова в захисті порушеного права, за яким звернувся до суду позивач, не свідчить про те, що суд вийшов за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено проценти під час проведення реструктуризації колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви, на такі обставин позивач не посилався, тому у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України ці обставини і не досліджувалися судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в рішенні надав перевагу відповідачу, ігноруючи докази з боку позивача, колегія суддів також вважає неприйнятними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини рішення судом встановлено обставини на підставі доказів, які подані як позивачем, так і відповідачем. Також в рішенні наведені аргументи суду про прийняття чи відхилення тих чи інших доказів. А відхилення доказів позивача не свідчить про те, що суд надав перевагу доказам відповідача, а лише вказує на виконання судом свого обов`язку, визначеного ст. 89 ЦПК України, в якій законодавцем визначено порядок оцінки доказів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом не надано належної оцінки клопотанням, поданих позивачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою від 17.06.2022 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував у АТ "Універсал Банк виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 (том 1, а. с. 43-44).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду від 17.06.2022 відповідач надав виписку по рахунку ОСОБА_1 (том 1, а. с. 72-88).

Отже, клопотання позивача про витребування доказів задоволено судом. Інших клопотань по суті спору позивачем не було подано.

Щодо доводів апеляційної скарги про проведення судом судових засідань в режимі відеоконференції з порушенням вимог процесуального законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що письмове клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подане з порушенням норм процесуального права, оскільки воно не надсилалося позивачу, а наступні судові засідання проведені в режимі відеоконференції у відсутність письмових клопотань та судових рішень з цього приводу.

Так, за приписами ч. 2 ст. 212 ЦПК України копія заяви про участь в судовому засіданні надсилається іншим учасникам справи.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - Ганенко О. І. подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (том 1, а.с. 101). До клопотання представником відповідача не долучено доказів його надсилання позивачу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року задоволено та визначено проводити судове засідання призначене на 16.08.2022 в режимі відеоконференції (том 1, а.с. 103-104).

Матеріали справи не містять інших клопотань відповідача про проведення наступних судових засідань в режимі відеоконференції, а також не містять судових рішень з цього приводу.

Отже, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що клопотання про судове засідання в режимі відеоконференції відповідачем подано з порушенням вимог закону. Однак, таке порушення норм процесуального права з боку відповідача не спростовує висновку суду про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позову та відповідно такі доводи не є підставою для скасування рішення суду.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи скаржника про те, що інші судові засідання проводилися в режимі відеоконференції за відсутності клопотання відповідача та ухвали суду з цього приводу. Більше того, як вказує позивач у своїй апеляційній скарзі в жодне судове засідання (в режимі відеоконференції) представник відповідача не з'явився, що фактично вказує на те, що судові засідання в режимі відеоконференції і не проводилися.

Таким чином, подання відповідачем клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та його вирішення судом не призвело до неправильного вирішення спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відзив на позовну заяву подано з порушенням норм процесуального права теж не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець