Справа № 209/2435/22
Провадження № 2/209/259/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 184968 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 1849 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював у ТОВ «Солома» з 10 жовтня 2019 року по 09 жовтня 2020 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування. Він був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з тим, що йому не виплачувалась заробітна плата. В порушення законодавства, при звільненні йому також не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 209/3308/20 від 22 грудня 2021 року на його користь з ТОВ «Солома» було стягнуто заробітну плату в розмірі 25421,65 грн., компенсацію за несвоєчасно використану відпустку у розмірі 219,90 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., всього на загальну суму всього на загальну суму 60671,55 грн. Виконавчий лист у справі № 209/3308/20(провадження 2/2091367/20) виданий 28 січня 2021 року, було пред`явлено до виконання 19 лютого 2021 року. 19 лютого 2021 року Верхньодніпровським РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про стягнення з ТОВ «Солома» 60671,55 грн. 29 липня 2022 року Верхньодніпровським РВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64573163 на підставі п. 9 ч. 1 ст. ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повною сплатою боргу. Тобто заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 209/3308/20 від 22 грудня 2021 року фактично виконано 29 липня 2022 року. 07 вересня 2022 року він написав заяву до ТОВ «Солома» про видачу довідки про розмір середньоденної заробітної плати за період його роботи на підприємстві, але у канцелярії підприємства йому було відмовлено у прийнятті, тому того ж дня він направив вказану заяву поштою, однак до теперішнього часу відповіді на неї він не отримав. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, він звернувся до Пенсійного фонду України про надання індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), з яких вбачається, що в серпні і вересні 2020 року (два повних місяці роботи перед звільненням) йому була нарахована заробітна плата в сумі 9317,50 грн. + 10 104,53 грн. = 19422,03 грн. В серпні та вересні місяцях 2020 року було 42 робочих дня, з урахуванням дати звільнення, таким чином його середній заробіток складає: 19422,03 грн. : 42 дня = 462,42 грн. Це дає змогу вирахувати середню заробітну плату та стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки до моменту виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 209/3308/20 від 22 грудня 2020 року починаючи з 22 грудня 2020 року по 29 липня 2022 року (включно):

МісяцьКількість робочих днівСередньоденна заробітна платаСума
Грудень 20207462,423 236,94
Січень 202118462,428 323,56
Лютий 202120462,429 248,40
Березень 202122462,4210 173,24
Квітень 202122462,4210 173,24
Травень 202118462,428 323,56
Червень 202120462,429 248,40
Липень 202122462,4210 173,24
Серпень 202120462,429 248,40
Вересень 202122462,4210 173,24
Жовтень 202119462,428 785,98
Листопад 202122462,4210 173,24
Грудень 202122462,4210 173,24
Січень 202219462,428 785,98
Лютий 202220462,429 248,40
Березень 202221462,429 710,82
Квітень 202221462,429 710.82
Травень 202222462.4210 173,24
Червень 202222462,4210 173,24
Липень 202221462,429 710,82
РАЗОМ:400 184 968,00

Зазначені вище обставини поставили його у скрутне матеріальне становище, він неодноразово відвідував відповідача після звільнення з проханням погасити заборгованість по заробітній платі та видати йому необхідні розрахункові документи.

Ухвалою від 21 жовтня 2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

21 грудня 2022 року від представника відповідача ТОВ «Солома» - Гулецького Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 184968 грн. за період з 22 грудня 2020 року по 29 липня 2022 року (включно). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що датою його звільнення та останнім днем роботи є 09 жовтняч 2020 року. Ця обставина встановлена зокрема рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 грудня 2020 року у справі № 209/3308/20. Згідно з ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Отже, обов`язок відповідача виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки обмежений 6-ти місячним строком, який починається з 10 жовтня 2020 року та закінчується 09 квітня 2021 року. Таким чином, обґрунтованими слід вважати вимоги позивача тільки ті, що заявлені (розраховані) по 09 квітня 2021 року (включно). Крім того, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 184968 грн. не є співрозмірним із сумою несвоєчасно виплаченої заробітної плати в розмірі 25421,65 грн., яку з відповідача було стягнуто відповідно до рішення суду від 22 грудня 2020 року у справі № 209/3308/20. При винесенні рішення просить прийняти до уваги наведену аргументацію.

04 січня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач посилається на ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України. Але, ст. 117 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року (зміни внесені згідно Закону № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року), визначає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Проте відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи Згідно рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України, щодо дії нормативно-правового акта в часі, якщо вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно, зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначають із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. Таким чином, правила обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначаються за тими правилами, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто, з 10 жовтня 2020 року (наступний день після звільнення) по 29 липня 2022 року (день фактичного розрахунку). Також відповідач зазначає, що розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 184968 грн. не є співрозмірним із сумою несвоєчасно виплаченої заробітної плати та посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Зміст зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду все ж таки не дає змоги чітко визначити, якими мотивами керувався Суд, змінюючи свою попередню практику так, як практиках в цих справах є не однозначною. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18 березня 2020 року по справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Просить позовну заяву про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 жовтня 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Солома» та 09 жовтня 2020 року звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у справі № 209/3308/20 (а.с. 9-11) позов ОСОБА_1 до ТОВ «Солома» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки її виплати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до ухвалення рішення судом було задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Солома» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 25421,65 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 30219,90 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а всього 60671,55 гривень. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Солома» про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з моменту звільнення до ухвалення рішення судом було відмовлено. Крім того з ТОВ «Солома» на користь держави було стягнуто судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у справі № 209/3308/20 Верхньодніпровським РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19 лютого 2021 року було відкрито виконавче провадження № 64573163 з виконання виконавчого листа у справі № 209/3308/20 (провадження № 2/209/1367/20), виданого 28 січня 2021 року, яке було закінчене 29 липня 2022 року у зв`язку з повною сплатою боргу. Ці обставини підтверджуються копією виконавчого листа, заявою ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, постановою про відкриття виконавчого провадження, постановою про закінчення виконавчого провадження та довідкою (а.с. 12-16).

Тобто день фактичного розрахунку ТОВ «Солома» з ОСОБА_1 29 липня 2022 року.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача, тобто до 19 липня 2022 року), визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно абзацу третього пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» зі змінами та доповненнями ( надалі за текстом Порядок у відповідних відмінках ) середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 розділу III Порядку при обчислені середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (а.с.19), за серпень 2020 року позивачу була нарахована заробітна плата 9317,50 грн., за вересень 2020 року 10104,53 грн. За виробничим календарем кількість робочих днів у серпні 2020 року склала 20 днів, а у вересні 2020 року 22 дня, тож середньоденна заробітна плата позивача становить: (9317,50 грн.+10104,53 грн.) : (20 днів+22 дня) = 462,42 грн.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку, його середній заробіток з дня ухвалення судового рішення у справі № 209/3308/20, тобто з 22 грудня 2020 року по 29 липня 2022 року (день фактичного розрахунку) складає 184968 грн. (462,42 грн. середньоденної заробітної плати ? 400 днів).

Згідно із частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зважаючи на розмір невиплаченої позивачу у день звільнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 25421,65 грн. та вимогу про стягнення 184968 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільнення за період з 22 грудня 2020 року по 29 липня 2022 року (рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у справі № 209/3308/20 і повне виконання такого 29 липня 2022 року), суд приходить до висновку, що у даному випадку обсяг відповідальності відповідача визначений позивачем за період з 22 грудня 2020 року по 29 липня 2022 року в розмірі 184968 грн., не відповідає принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

Виходячи з викладеного, з урахуванням принципу співмірності, суд вважає, що розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця буде дотримано у разі покладення відповідальності на відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі невиплаченої позивачу у день звільнення заборгованості по заробітній платі 25500 грн., оскільки вказана сума відповідає принципам та вимогам розумності, справедливості та співмірності із допущеним правопорушенням, є справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, а також наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних позивачу виплат в сумі 25421,65 грн.

За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 254,91 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» (, юридична адреса: 51660, Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, м. Верхівцеве, вул. Нова, 50А) про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на користь ОСОБА_1 (реквізити банку отримувача: IBAN НОМЕР_2 у АТ «Райффайзен Банк» компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 254 (двісті п`ятдесят чотири) гривні 91 копійку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик