Провадження № 2-з/344/18/23
У Х В А Л А

29 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді - Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача - адвоката Тимофєєвої Лілії Андріївни, в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Головного управління Держгеокадстру в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним Державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2023 позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому просять : визнати незаконним та скасувати п. 25 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.08.2004 №332 «Про матеріали міського відділу земельних ресурсів» щодо затвердження в приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно додатку 1 №70 ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_1 , площею 0,0717 га; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІФ036214, виданого 14.02.2005 ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер : :21:001:0044; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 10.11.2006, зареєстрованого в реєстрі №Д-1078, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П; визнання недійсним Державного акту серія ЯД №814816. Виданого 26.02.2007, що виданий ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку; скасувати реєстрацію такої земельної ділянки. В обґрунтування позову, зокрема зазначено, що позивачі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Справа перебуває у провадженні головуючої судді Пастернак І.А.

29.12.2023 подано заяву ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту та забороною вчинення будь-яких дій щодо земельних ділянок, кадастровий номер : :21:001:0505 та :21:001:0504; заборонити кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Івано-Франківській області та його відділам здійснювати будь-які дії, спрямовані на скасування чи зміну державної реєстрації таких земельних ділянок; заборонити державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію права власності та інших речових прав щодо зазначених земельних ділянок.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано судді Кіндратишин Л.Р., оскільки суддя Пастернак І.А. перебуває у відпустці з 25.12.2023 по 29.12.2023.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що невжиття заходів може унеможливити виконання рішення суду. 24.11.2023 представником позивачів подано заяву про призначення земельно-технічної експертизи спірної земельної ділянки. 29.11.2023 представником відповідачів подано клопотання про відкладення розгляду справи. Вподальшому відповідач ОСОБА_4 звернувся з пропозицією мирного вирішення спору. З метою декількох варіантів можливих для врегулювання спору, позивач ОСОБА_1 звернувся до проектної організації ТОВ « Юридично Земельний Центр-ІФ», сертифікований землевпорядник повідомила, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про спірну земельну ділянку, кадастровий номер :21:001:0044.

12.12.2023 за заявою відповідачів, як співвласників, була поділена земельна ділянка на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу, що розроблена ТОВ «Гектар ІФ».

14.12.2023 згідно з інформації, наданої Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, спірна земельна ділянка перенесена до архівного шару на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та сформовано дві земельні ділянки, кадастровий номер : :21:001:0505 та :21:001:0504.

Усвідомлюючи, що предметом спору є саме спірна земельна ділянка, відповідачами умисно вчинено дії щодо її поділу для ускладнення розгляду справи в цілому та утруднення виконання рішення щодо можливого задоволення позову.

Наразі невідомо як були сформовані спірні земельні ділянки, оскільки, при державній реєстрації двох земельних ділянок, присвоєно дві окремі поштові адреси, наявна реальна можливість відчуження однієї з тих третій особі. Відповідач ОСОБА_4 неодноразово погрожував продати частину земельної ділянки, де розташований будинок ОСОБА_1 , та наразі усі дії вказують на реалізацію задуму.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії ( п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання ( п.4 ч.1 ст. 150 ЦПК України)

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Саме такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11.05.2022 року (справа №317/2155/21).

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, ціну позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести співмірність обраного засобу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, сторона позивача просить накласти арешт та заборонити вчинення будь яких дій на дві земельні ділянки, кадастровий номер : :21:001:0505 та :21:001:0504, які згідно отриманих даних утворені із земельної ділянки :21:001:0044.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України чітко передбачено, що накладення арешту на майно в межах здійснення судом заходів забезпечення позову можливе щодо майна, яке належить відповідачеві або підлягає передачі йому і знаходяться у нього чи в інших осіб. Пунктом 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання .

З листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області вбачається від 20.12.2023, що земельна ділянка кадастровий номер : :21:001:0044, перенесена до архівного шару на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та сформовано дві земельні ділянки, кадастровий номер : :21:001:0505 та :21:001:0504.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є учасниками справи, а земельні ділянки кадастровий номер :21:001:0505 та :21:001:0504, не є предметом позову.

При цьому, сторона позивача належних, достатніх та допустимих доказів актуальності зареєстрованого права власності на такі земельні ділянки станом на момент звернення до суду із вказаною заявою про забезпечення позову, не надає. Таким доказом би мав бути витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки земельні ділянки є сформованими та таким присвоєно кадастрові номери. Відтак, за вказаних умов вжиття заходів забезпечення позову може бути спрямоване на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вже зазначено, позивними вимогами позивачів є визнання незаконним та скасування п. 25 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.08.2004 №332 « Про матеріали міського відділу земельних ресурсів» щодо затвердження в приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно додатку 1 №70 ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_1 , площею 0,0717 га; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІФ036214, виданого 14.02.2005 ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер : :21:001:0044; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 10.11.2006, зареєстрованого в реєстрі №Д-1078, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П;, визнання недійсним Державного акту серія ЯД №814816. Виданого 26.02.2007, що виданий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку; скасування реєстрації такої земельної ділянки.

Підставами позову зазначено, що у 2023 позивачі звернулись до землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, адже будинковолодіння, що перебуває у приватній власності позивачів з 1985 року, і було виявлено, що земельна ділянка для його обслуговування входить у площу земельної ділянки кадастровий номер : :21:001:0044.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного, у даному випадку застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту, заборони вчинення відповідних дій щодо земельних ділянок кадастровий номер : :21:001:0505 та :21:001:0504, не співвідносяться з позовними вимогами ( предметом позову), а не надання актуальних даних про власність щодо таких, також призведе до непропорційного обмеження прав невстановленого кола осіб, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що така відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника позивача - адвоката Тимофєєвої Лілії Андріївни, в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Головного управління Держгеокадстру в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним Державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації земельної ділянки залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повна ухвала складена 29.12.2023.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.