Постанова

Іменем України

06 березня 2023 року

м. Київ

справа № 761/37884/19-ц

провадження № 61-1033св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство юстиції України,

треті особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»), про визнання незаконним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він придбав квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наприкінці грудня 2018 року від свого представника він дізнався, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав, його квартира належить на праві власності попередньому власнику - ОСОБА_2 виходячи з того, що Міністерство юстиції України розглянуло скаргу АТ «ОТП Банк» та прийняло рішення про скасування реєстраційних дій, внаслідок чого власником квартири став ОСОБА_2 . Вважає, що наказ «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 09 листопада 2018 року № 3484/5, виданий відповідачем, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він правомірно набув право власності на квартиру, проте при розгляді скарги АТ «ОТП Банк» порушено пункти 9 та 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, його не було викликано на розгляд скарги, відповідачем не проведено повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, що викладені в скарзі.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати пункти 1, 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» від 09 листопада 2018 року № 3484/5 у частині задоволення скарги АТ «ОТП Банк» від 19 жовтня 2018 року № 73-3-73-3-2/3379 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2018 року № 40905681, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бомбик В. А. та від 20 травня 2018 року № 41181521, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О., щодо квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» від 09 листопада 2018 року № 3484/5 у частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220747, записів про обтяження за № 26220640, запису про право власності за № 26226141, запису про відкриття розділу 000, внесеного на підставі цих рішень; зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про скасування записів, зроблених на підставі пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 09 листопада 2018 року № 3484/5 та повернути у попередній стан відомості про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункти 1, 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» від 09 листопада 2018 року № 3484/5 у частині задоволення скарги АТ «ОТП Банк» від 19 жовтня 2018 року № 73-3-73-3-2/3379 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2018 року № 40905681, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бомбик В. А. та від 20 травня 2018 року № 41181521, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О., щодо квартири АДРЕСА_1 ; визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства юстиції України «Про скасування рішень про державну реєстрації прав та їх обтяжень» від 09 листопада 2018 року № 3484/5 у частині внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220747, записів про обтяження за № 26220640, запису про право власності за № 26226141, запису про відкриття розділу 000, внесеного на підставі цих рішень.У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Міністерством юстиції України порушено процедуру розгляду скарги, зокрема, не повідомлено позивача про розгляд скарги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що є безумовною підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у частині позовних вимог про зобов`язанняМіністерства юстиції України внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про скасування записів, суд вважав таку вимогу передчасною, оскільки відповідно до Порядку № 1128 у разі скасування судом рішення Міністерства юстиції України за результати розгляду скарги у сфері державної реєстрації Міністерство юстиції України не пізніше наступного робочого дня з дня надходження судового рішення забезпечує внесення відповідних відомостей до реєстрів відповідно до закону та забезпечує повторний розгляд скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності доказів про те, що позивач як заінтересована особа (власник майна) був повідомлений телефонограмою чи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції Українипро розгляд скарги АТ «ОТП Банк»; не надано доказів, що позивач викликався засобами електронної пошти.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У січні 2023 року Міністерством юстиції України подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17, від 31 травня 2019 року у справі № 810/328/18, від 04 червня 2019 року у справі № 815/5049/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17, від 25 червня 2020 року у справі № 826/2470/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц.

У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що практика Верховного Суду свідчить про те, що такий спір не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, a має вирішуватися за правилами ЦПК України, оскільки спірні правовідносини у справі пов`язані з реєстрацією майнових прав у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, тобто випливають із цивільно-правових відносин.

Оголошення про розгляд скарги, оприлюднене на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, не є належним повідомленням, оскільки громадяни не перевіряють сайти органів державної влади та місцевого самоврядування, у тому числі і веб-сайт Міністерства юстиції України, в пошуках інформації стосовно себе та не відслідковують їхні оголошення, чим на цей час займається той чи інший орган.

Також представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив стягнути з Міністерства юстиції України витрати на правничу допомогу адвоката при розгляді цієї справи.

Щодо вирішення клопотань про розгляд справи в суді касаційної інстанції за участю представника Міністерства юстиції України та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , Верховний Суд враховує таке.

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить розгляд справи проводити за обов`язкової участі представника.

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив розгляд справи проводити в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення судової влади «EASYCON» https.7/vkz.court.gov.ua, де із представником позивача - адвокатом Гарницьким П. П. можна встановити зв`язок через електронну адресу адвоката: 196777.gp(@)gmail.com.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що право особи бути присутньою під час розгляду справи може бути реалізовано у разі розгляду такої справи у відкритому судовому засіданні, у всіх інших випадках присутність інших осіб при розгляді справи у порядку письмового провадження чинним ЦПК Українине передбачено.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) визначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачили відповідні юридичні норми (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Жук проти України» (Zhuk v. Ukraine, заява № 45783/05, § 32).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Сторони у справі реалізували свої процесуальні права, які відповідають принципу змагальності на стадії касаційного перегляду справи, шляхом викладення своїх позицій у касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу відповідно. Клопотання не містять обґрунтувань того, які ще важливі для справи пояснення може надати представник Міністерства юстиції України та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 лише особисто в суді, окрім тих, які викладені письмово.

Верховний Суд, враховуючи викладене, виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, який не може встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами, оцінивши характер спору та суть правового питання, яке підлягає вирішенню у розглядуваній справі, вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тобто за наявними у ній матеріалами.

Верховний Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Ураховуючи викладене та зважаючи на відсутність необхідності виклику учасників справи для надання пояснень з огляду на обставини справи, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення зазначених клопотань.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржувалося лише в частині задоволення вимог ОСОБА_1 , тому суд касаційної інстанції переглядатиме судові рішення лише в цій частині.

Обставини, встановлені судами

12 травня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

20 травня 2018 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41181521 від 20 травня 2018 року 12:58:57 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О.

23 жовтня 2018 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга АТ «ОТП Банк» на рішення, дії та бездіяльність державного реєстратора під час реєстрації та оформлення права власності на об`єкти нерухомості.

У скарзі АТ «ОТП Банк» зокрема просило, визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іскяндарової А. Ф., індексний номер 41176415 від 18 травня 2018 року о 19:05 про державну реєстрацію припинення обтяження № 26220747 - іпотека квартири, адреса: на АДРЕСА_2 , іпотекодавець - ОСОБА_2 , іпотекодержатель ЗАТ «ОТП Банк» та погасити запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек № 76922297; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О. щодо реєстрації права власності згідно з договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 4158, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41181521 від 20 травня 2018 року 12:58:57; відновити у повному обсязі вилучений запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 44,50 кв. м., що знаходиться за адресою: на АДРЕСА_2 , внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.

Скарга обґрунтовувалася тим, що банк є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» та іпотекодержателем об`єктів згідно із договорами іпотек, серед яких предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Проте державним виконавцем при внесенні записів про припинення іпотеки та обтяження не перевірено належним чином факту виконання умов договору іпотеки.

Висновком комісії Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 01 листопада 2018 року прийнято рішення про задоволення скарги.

Наказом Міністерства юстиції від 09 листопада 2018 року № 3484/5 задоволено скаргу АТ «ОТП Банк» від 19 жовтня 2018 року №7 3-3-73-3-2/3379 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2018 року № 40905681, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бомбик В. А.; від 20 травня 2018 року № 41181521, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О.; та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220747; запису про обтяження за № 26220640; запису про право власності за № 26226141; запису про відкриття розділу 000, внесеного на підставі цих рішень.

Листом від 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 , направлено копію наказу.

Правове обґрунтування

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його правомірність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа визначає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

Процедура розгляду скарги по суті визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

У пункті 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У пункті 12 цього ж Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законами, у формі наказу.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яких було належно повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Способи повідомлення визначені у пункті 10 Порядку № 1128, відповідно до якого суб`єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особі, запрошених до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один із таких способів:

- телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

- шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

- засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Цей Порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення, але презюмує, що воно повинно містити інформацію щонайменше про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1128 копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

У Законі «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» і Порядку № 1128 врегульовано правила щодо строків подання скарги, які достатні для того, щоб сторони реєстраційних відносин могли оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів оскарження, а також стосовно кола осіб, які вправі подати скарги, форми і змісту скарги та її обґрунтування, встановленого Урядом України порядку розгляду скарги.

Порядок № 1128 спрямований на врегулювання суспільних відносин щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами, визначає конкретну поведінку учасників цих відносин, передбачає усвідомлення учасниками права своїх прав та обов`язків та здійснення Міністерством юстиції України дій на дотримання встановленої процедури розгляду скарги.

З викладеного можна зробити висновок, що Міністерство юстиції України повинно обрати і дотримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Відповідно обрати такі форми повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин висловити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Використане у нормативному приписі пункту 9 Порядку № 1128 слово «обов`язково» для вираження волі на те, що під час розгляду скарги по суті Міністерство юстиції України має запросити скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, вказує на істотність, безальтернативність та необхідність вчинення дій, спрямованих на запрошення скаржника та суб`єкта оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість брати участь у засіданні з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Повідомлення суб`єктів оскарження в надмірно стислі строки не можна визнати розумним і прийнятним, щоб вважати суб`єкта оскарження або зацікавлену особу поінформованою про надходження скарги і правоможною на участь у її розгляді.

Недотримання порядку розгляду скарги у вимірі наведеного, мети, значення і призначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає речове право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

Отже, можливість розгляду скарги залежить від повідомлення суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 липня 2021 року по справі № 640/18150/19 зроблено висновок, що чинне законодавство передбачає обов`язок комісії під час розгляду скарги запросити до цього процесу суб`єктів оскарження та інших заінтересованих осіб, які зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей у реєстрі, надати цим особам копію скарги та доданих до неї матеріалів не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті та своєчасно повідомити осіб, запрошених до розгляду скарги по суті, про час і місце її розгляду скарги в один із встановлених Порядком способів.

Неповідомлення скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням, оскільки обов`язковість здійснення такого повідомлення передбачена чинним законодавством, та суть такого повідомлення зводиться не лише до інформування суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб про розгляд скарги, а має забезпечити їм реальну можливість брати участь у засіданні, надати пояснення (див. постанову Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17).

Неприбуття лише належно повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому, якщо на засідання не прибула особа, яку належно не повідомили, тоді це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з`ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Коли в результаті рішення органу державної влади може відбутися втручання у права або інтереси особи, такий орган має пересвідчитися, що ним використано всі можливі способи повідомлення такої особи та забезпечено її безпосередню участь або можливість надання письмових пояснень, заперечень тощо. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 640/17492/20 (провадження № К/9901/5501/21). Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 826/19452/16, від 19 червня 2019 року у справі № 826/9614/17, від 11 жовтня 2019 року у справі № 810/1701/18, від 15 серпня 2019 року у справі № 826/3539/17, що процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Належне повідомлення всіх осіб, яких стосується скарга, призначена до розгляду на засіданні відповідної комісії, сприяє належному виконанню нею своїх функцій та має істотне значення для вирішення скарги. Встановивши, що скаржника, суб`єкта, дії якого оскаржуються, або інших заінтересованих осіб не повідомлено про час та місце розгляду скарги або йому не надіслано скарги, комісія не має законних підстав розглядати скаргу по суті.

Позбавлення заінтересованої особи, яка є власником майна, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

Листом від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 , направлена копія скарги АТ «ОТП Банк». У листі зазначено, що повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги буде опубліковане в рубриці «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» на офіційній сторінці Міністерства юстиції України. Проте Міністерством юстиції України не надано доказів направлення згаданого листа чи підтвердження факту отримання його позивачем.

Суди встановили, що позивач не брав участі у розгляді скарги через неналежне дотримання вимог законодавства щодо повідомлення про час та місце її розгляду, а тому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування пунктів наказу Міністерства юстиції України є обґрунтованими та підлягали задоволенню.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановлені процедурні порушення розгляду скарги нівелюють відповідні наслідки та обумовлюють наявність достатніх і правових підстав для визнання протиправним та скасування пунктів оспорюваного наказу.

Оцінка доводів касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17, від 31 травня 2019 року у справі № 810/328/18, від 04 червня 2019 року у справі № 815/5049/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17, від 25 червня 2020 року у справі № 826/2470/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц.

Оскільки врахуванню підлягають висновки у справах у подібних правовідносинах, Верховний Суд аналізує наведені Міністерством юстиції України як приклади на предмет подібності рішення Верховного Суду до обставин розглядуваної справи.

У постанові від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд обґрунтовано взяв до уваги, що під час розгляду скарги були присутні як скаржники, їх представник, представник фермерського господарства, так і представник позивача. Їх фактична присутність на засіданні Комісії свідчить про те, що їм було відомо про час та місце розгляду скарги.

Залишаючи без змін судові рішення у справі № 810/328/18, Верховний Суд виходив із того, що відповідачем доведено виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд 12 травня 2017 року скарги товариства у строк, достатній для забезпечення присутності зацікавлених осіб на засіданні Комісії, підготовки доводів та зібрання доказів по суті розгляду скарги.

У справі № 815/5049/17 Верховний Суд погодився з висновками судів про належне повідомлення позивача Міністерством юстиції України про засідання Комісії.

У постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15357/17 та від 25 червня 2020 року Верховний Суд погодився з висновками про те, що невчасне направлення позивачу скарги не вплинуло на законність прийнятого відповідачем рішення.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження, оскільки у справах, наведених заявником, встановлені інші відмінні від справи, що переглядається, обставини, а саме у всіх цих справах, наведених як приклади, встановлений факт належного повідомлення зацікавлених осіб про засідання комісії.

Щодо застосування висновків, сформульованих у справі № 757/34482/19, у якій Верховний Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між позивачем та третіми особами, тобто особами, речові права на майно яких оспорюється та щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Верховний Суд зазначає таке.

При ухваленні рішення у справі № 757/34482/19, Верховний Суд врахував висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) про те, що вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджує, що по суті спір виник про те, хто є власником квартири АДРЕСА_1 . Цей спір виник між ОСОБА_1 , який є покупцем спірної квартири та ОСОБА_2 , продавцем спірної квартири та АТ«ОТП Банк» - іпотекодержателем.

Водночас, оскільки позивач вважає, що порушення його права власності на спірну квартиру відбулося у результаті прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу від 09 листопада 2018 року № 3484/, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2018 року № 40905681, прийняте державним виконавцем Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бомбик В. А.; від 20 травня 2018 року № 41181521, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р. О.; та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування записів (припинення, погашення) запису про іпотеку за № 26220747; запису про обтяження за № 26220640; запису про право власності за № 26226141; запису про відкриття розділу 000, внесеного на підставі цих рішень, тому Міністерство юстиції України є належним відповідачем за вимогою про скасування постановленого наказу.

Враховуючи обставини конкретної справи, що відносини між позивачем та ОСОБА_2 (попереднім власником) щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер, це майно не було відчужено третім особам, вимога про скасування рішення наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано державну реєстрацію права власності позивача на спірне майно, не може бути розцінена судами як неефективний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Тому Міністерство юстиції України у справах за вимогами про скасування наказів, прийнятих у процедурі розгляду скарг, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, є належним відповідачем.

Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги про те, що майновий спір з приводу нерухомого майна виник існує між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , АТ«ОТП Банк», проте, у справі № 757/34482/19 Верховний Суд, врахувавши висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/, задовольнив касаційну скаргу фізичної особи, тобто тієї особи, з якою у позивача виник майновий спір, і яка не була залучена до участі у справі як відповідача.

У розглядуваній справі касаційна скарга подана Міністерством юстиції України, а тому незалучення ОСОБА_2 чи АТ «ОТП Банк» до участі в справі як відповідачів, оскільки вони мають статус третіх осіб без самостійних вимог, не може бути підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень про задоволення позову ОСОБА_1 про скасування наказу Міністерства юстиції України з підстав порушення процедури розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Водночас, оскільки ОСОБА_2 та АТ«ОТП Банк», залучені до участі у розгляді цієї справи лише як треті особи, із касаційними скаргами до суду не зверталися, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень. Незалучення ОСОБА_2 та АТ«ОТП Банк» як співвідповідачів не порушує прав Міністерства юстиції України під час розгляду цієї справи, оскільки підстави для задоволення позову є порушення порядку і процедури розгляду скарги, поданої АТ«ОТП Банк» на розгляд Міністерству юстиції України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за участю представника та клопотання ОСОБА_1 , поданого представником ОСОБА_3 , про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовити.

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний