Справа № 201/5292/22
Провадження № 2/201/162/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

за участю представника позивача адкоката Скочко О.А.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Мисечко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частки квартир,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05.08.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частки квартир.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_5 належала 1/3 квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер. Позивач народився після його смерті, та прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, що має обов`язкову частку у спадщині після померлого батька. Також спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його батьки дідусь позивача ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_3 , які також прийняли спадщину. Крім того, прабабусі позивача ОСОБА_7 за життя належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . За життя вона склала 08 квітня 2010 року заповіт, за яким належну їй частку вищевказаної квартири вона заповідала позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Крім позивача, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є її діти. У зв`язку з тим, що на момент її смерті її сини ОСОБА_1 (дідусь позивача) та ОСОБА_4 (рідний брат дідуся) були непрацездатними, вони відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку на спадщину, незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявами, однак у зв`язку з тим, що іншими спадкоємцями не було надано правовстановлюючих документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом.

У зв`язку з викладеним просить суд визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних в позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив в якому зазначив, що померла ОСОБА_7 хворіла та майже нічого не бачила, відтак не могла скласти вказаний заповіт, крім того після смерті ОСОБА_5 ніхто жодного разу не звертався з приводу отримання спадкової частки квартири АДРЕСА_1 протягом 10 років, за які ОСОБА_1 власними коштами проводив ремонт вказаного майна та витрачав кошти на його утримання.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Позивач народився після смерті батька, та прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, що має обов`язкову частку у спадщині після померлого батька.

Також спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його батьки дідусь позивача ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_3 , які також прийняли спадщину.

Крім того, прабабусі позивача ОСОБА_7 за життя належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

За життя вона склала 08 квітня 2010 року заповіт, за яким належну їй частку вищевказаної квартири вона заповідала позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Крім позивача, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є її діти. У зв`язку з тим, що на момент її смерті її сини ОСОБА_1 (дідусь позивача) та ОСОБА_4 (рідний брат дідуся) були непрацездатними, вони відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку на спадщину, незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявами, однак у зв`язку з тим, що іншими спадкоємцями не було надано правовстановлюючих документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року було витребувано у Першій Дніпровській державній нотаріальній конторі копії спадкових справ відкритих після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які надійшли до суду 18.10.2022.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі , якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Розглядаючи вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 суд приходить до висновку, що вказані вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, доводи позивача не спростовані належними доказами стороною відповідача, а відтак є такими, що підлягають задоволенню.

Суд критично оцінює заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині неможливості складання заповіту померлою ОСОБА_7 , оскільки належних та достатніх доказів протилежного відповідачем не надано, а судом не встановлено, також відповідачем не заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у якості спростування доводів позивача.

Що до вимог позивача в частині визнання за ним права власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 18.02.2022 ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а відтак частка у праві спільної сумісної власності померлому не була виділена в натурі. Позивач у своїх позовних вимога не ставить питання про виділ спадкової частки у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За таких підстав позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно.

Суд також критично оцінює заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині цих вимог, оскільки його посилання на витрати коштів на проведення ремонтних робіт вказаного майна та на його утримання можуть бути підставою для іншого позову про стягнення коштів.

Враховуючи, що доводи позивача частково знайшли підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе розподіл судових витрат по даній справі не застосовувати оскільки іншого способу захисту права у позивача не існує.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частки квартир задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова