Справа № 342/1258/22
Провадження № 22-ц/4808/184/23
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Працун В.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду, постановлену головуючою суддею Федів Л.М. 02 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заявою про забезпечення позову, в якій просила суд до набрання чинності рішення у справі накласти арешт на: автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 ; автомобіль MITSUBISHI L200, 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , VIN; земельну ділянку площею 0,0023 га із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0355; нежитлове приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 110,9 м.кв.; 5/100 нежитлового приміщення будинку побуту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого 2392,5 м.кв., які оформлені на ім`я відповідача ОСОБА_3 .

Заяву мотивовано тим, що нею подано на розгляд до Городенківського районного суду позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ спільного майна. Вказала, що перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме і рухоме майно. Загальна вартість спільного майна, яке підлягає поділу, складає 13696340,00 грн, що й зазначено, як ціна позову. На підтвердження наявності спільного нерухомого майна та грошових зобов`язань надано Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у формі інформаційної довідки №315932272, яка сформована 24.11.2022 року. Загальна вартість майна, на яке просить накласти арешт, становить 5268910,00 грн. Заявниця вказала, що нещодавно на сайті з продажу автомобілів АВТО-РІА нею було виявлено оголошення про продаж їхнього автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_4 за ціною 75000,00 доларів США, що свідчить про можливе вчинення відповідачем дій щодо переоформлення права власності на транспортний засіб на користь третіх осіб, яке призведе до утруднення виконання рішення суду. Враховуючи те, що без вжиття заходів забезпечення позову в подальшому можливе вчинення з боку відповідача дій щодо переоформлення права власності на згаданий транспортний засіб і нерухоме майно на користь третіх осіб, яке призведе до утруднення виконання рішення суду, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Городенківського районного суду від 02 грудня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що її постановлено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що з поданих до заяви документів можна встановити, що автомобіль, який відображений на фото, є тим самим автомобілем, на який вона просить накласти арешт, оскільки співпадають реквізити власника та марка, модель і видима частина VIN номеру. Апелянт також вказує, що спірним майном є дев`ять об`єктів нерухомості, три автомобілі та грошові кошти, вкладені у сімнадцять придбаних об`єктів нерухомого майна, які будуть створені в майбутньому. Найменша можлива сукупна ринкова вартість таких об`єктів становить більш ніж 13,5 мільйонів гривень. Зауважує, що просить накласти арешт на три об`єкти нерухомого майна та два автомобілі. На думку апелянта, шляхом порівняльного аналізу як кількості, так і орієнтовної вартості спірного майна та майна, на яке вона просить накласти арешт, можливо встановити співмірність заявлених нею вимог відносно вартості майна, щодо якого вона просить застосувати заходи забезпечення позову. Враховуючи вказане, вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, а обраний нею захід забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами.

Просить оскаржену ухвалу скасувати, заяву про накладення арешту задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 послався на законність та обґрунтованість судового рішення. Зазначає, що він жодних оголошень про продаж автомобіля чи іншого майна на сайті не розміщував. Вважає, що поки невідомо яке конкретне майно в натурі буде визначене в приватну власність сторін при його поділі, а арешт автомобілів може спричинити порушення його прав та законних інтересів. Крім того, з посиланням на п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України вказує, що він призваний на військову службу під час мобілізації та 25.12.2022 направлений для проходження військової служби у діючу військову частину. Зазначене підтверджується довідкою № 4707 від 20.12.2022 1-го відділу Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області. Враховуючи наведене, просив зупинити провадження по справі до звільнення його від обов`язків військової служби у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. Вважаючи оскаржену ухвалу незаконною, просить її скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, заявником не додано до заяви про забезпечення позову дійсні відомості щодо вартості вказаного майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання заяви про забезпечення позову до пред`явлення самого позову має особливості правового механізму регулювання.

Так, зокрема, частиною четвертою статті 152 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Указане зумовлене тим, що у разі подання заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі у суду немає жодних відомостей про характер правовідносин, які можуть стати в майбутньому предметом судового розгляду, та й справа як така відсутня.

До такого висновку дійшла колегія суддів Верховного суду у постанові від 17 лютого 2021 року (справа №757/31829/19-ц).

З інформації з сайту «Судова влада України» вбачається, що ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_3 про поділ майна 05.12.2022, справа №342/1273/22 призначена до розгляду Городенківським районним судом на 11.01.2023.

Таким чином, апелянтом дотримано вказаний порядок подання заяви про забезпечення позову до його пред`явлення, оскільки нею подано відповідну позовну заяву в передбачений ст. 152 ЦПК України строк.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 05.08.2002 (а.с. 10). Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 відповідач набув у власність: автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 ; автомобіль MITSUBISHI L200, 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , VIN; земельну ділянку площею 0,0023 га із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0355; нежитлове приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 110,9 м.кв.; 5/100 нежитлового приміщення будинку побуту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого 2392,5 м.кв., на які ОСОБА_1 просить накласти арешт (а.с. 17-19, 20-22, 23-28, 37, 38).

На думку апеляційного суду, на час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_3 , як співвласник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року, справа № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу».

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Оцінивши доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном (постанова ВС від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19).

Апеляційний суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого та рухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, апеляційний суд приходить до висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження вказаного в заяві про забезпечення позову майна.

Апеляційний суд зазначає, що заборона на відчуження транспортних засобів, земельної ділянки та нежитлових приміщень не є позбавленням права власності ОСОБА_3 , і цей захід не перешкоджає користуванню названим у заяві майном.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна, яке перебуває у власності ОСОБА_3 , є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи повністю у задоволені заяви про забезпечення позову, не врахував принцип співмірності та обраний позивачкою спосіб захисту її права, як одного з подружжя, на поділ спільного майна.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу Городенківського районного суду від 02 грудня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати, задовольнивши заяву частково шляхом накладення заборони на відчуження майна.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Городенківського районного суду від 02 грудня 2022 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчуження: автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2019 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 ; номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ; автомобіля MITSUBISHI L200, 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 ; земельної ділянки площею 0,0023 га із цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0355; нежитлового приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 110,9 м.кв.; 5/100 нежитлового приміщення будинку побуту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого 2392,5 м.кв.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 03 січня 2023 року.