Справа № 167/822/23
Номер провадження 2/167/255/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судових засідань Артюха В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на нерухоме майно та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування і за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У суд звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_4 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17 жовтня 2023 року) про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті та визнання в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 : 1) права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 (далі - будинок АДРЕСА_1 ); 2) права власності на земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га на АДРЕСА_1 ; 3) права на земельну частку (пай) у КСП «Діброва» Рожищенського району Волинської області площею 3,16 га, що розташована

у с. Ворончин та належала ОСОБА_9 відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0153157.

Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_9 , після смерті якої відкрилась спадщина (будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га, право на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0153157). Спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , однак лише позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки спільно проживала із спадкодавцем на момент її смерті, хоча і була зареєстрована за іншою адресою. Тому, з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матері

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про права на спадщину на вищевказане майно, проте їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Оскільки у позивача відсутні оригінали цих документів і вона позбавлена можливості спадкувати зазначене майно, тому й заявлено позов до суду. Водночас, оскільки на момент смерті спадкодавця зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 значиться у АДРЕСА_2 ), тому, поруч з цим, заявлено й вимогу про встановлення факту спільного проживання позивача разом з ОСОБА_9 на момент її смерті.

До суду 3 жовтня 2023 року третьою особою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пред`явлено позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання за дітьми в порядку спадкування за законом після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 по частки за кожним: 1) права власності на будинок АДРЕСА_1 ; 2) права власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,6 га на АДРЕСА_1 ; 3) права на земельну частку (пай) у КСП «Діброва» Рожищенського району Волинської області площею 3,16 га, що розташована у с. Ворончин та належала

ОСОБА_9 відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0153157.

Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_14 - ОСОБА_9 . На момент смерті спадкодавця разом із нею у будинку АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_14 , де і було зареєстроване його місце проживання, а також ОСОБА_3 та їхні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . У 2013 році стан здоров`я ОСОБА_9 погіршився, тому ОСОБА_14 і ОСОБА_3 здійснювали за нею догляд. У цей час ОСОБА_1 з ними не проживала, а лише кілька разів на місяць відвідувала матір. Враховуючи, що інші спадкоємці ОСОБА_9 не подали заяви про прийняття спадщини і спільно із спадкодавцем на момент смерті не проживали, тому єдиним спадкоємцем, який прийняв усю спадщину, є ОСОБА_14 . За життя

ОСОБА_14 не встиг оформити своїх спадкових прав і ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли його діти: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а тому вони мають право на майно, яке їхній батько успадкував після смерті своєї матері.

У відзиві на цей позов ОСОБА_1 заперечила щодо заявлених третьою особою в інтересах неповнолітніх вимог. Суть заперечень зводиться до того, що хоча зареєстроване місце проживання ОСОБА_14 на момент смерті ОСОБА_9 значилося

у будинку АДРЕСА_1 , однак фактично він там не проживав, а мешкав у будинку

АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_3 та їхніми дітьми. Заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини він не подав, а отже спадщину після смерті матері не прийняв. Тому, оскільки ОСОБА_14 не набув права на спірне майно, то таких прав не набули і його діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Крім цього, ОСОБА_1 заперечила обставини здійснення

ОСОБА_14 та ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_9 , зазначаючи про те, що коли стан здоров`я матері погіршився, вона переїхала до неї і постійно проживала

у будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 7 серпня 2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а також витребувано інформаційні довідки зі Спадкового реєстру і копії спадкових справ, заведених після померлих ОСОБА_9 і ОСОБА_14 .

Згідно з ухвалою суду від 30 серпня 2023 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та витребувано копію спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ).

Відповідно до ухвали суду від 3 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування і прийнято вступ у справу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, залучено до участі в справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування співвідповідача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 3 листопада 2023 року відмовлено у клопотанні ОСОБА_3 про витребування доказів.

Допитана в порядку ч. 1 ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)позивач ОСОБА_1 показала, що вона з дитинства проживала у будинку АДРЕСА_1 . У 1985 році одружилась і переїхала до свого чоловіка у буд.

АДРЕСА_2 , де і значитьсяїї зареєстроване місце проживання з 1986 року. Однак, незважаючи на це, ОСОБА_1 завжди навідувала матір. На початку січня 2013 року мати почала хворіти, їй було тяжко господарювати, тому з цього часу позивач відвідувала ОСОБА_9 кожні вихідні, допомагала обробляти город, прибирала, готувала їжу. У будинку АДРЕСА_1 завжди були її особисті речі (одяг, засоби гігієни та інше). У кінці травня 2013 року стан здоров`я матері погіршився, тому з цього часу ОСОБА_1 постійно проживала у будинку АДРЕСА_1 аби здійснювати за нею догляд. Зробила косметичний ремонт, за власні кошти купували речі для облаштування кімнат. Брат ОСОБА_14 перебував у стосунках із ОСОБА_3 , тому приблизно у 2006 році пішов проживати до неї у будинок

АДРЕСА_4 вже не повертався. ОСОБА_1 відомо про те, що будинок будинок АДРЕСА_3 згорів, однак коли це відбулося вона точно не пам`ятає. Наголошувала на тому, що ОСОБА_14 та третя особа ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не проживали. Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що не має майнових прав на будинок АДРЕСА_2 чи іншого житла, яке б належало їй на праві власності.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позов ОСОБА_1 і заперечила проти позову третьої особи ОСОБА_3 з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала заявлений нею позов в інтересах

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . З її пояснень слідує, що вона перебувала у стосунках з ОСОБА_14 і вони удвох проживали у будинку її батьків. У 2006 році цей будинок згорів, тому третя особа разом із ОСОБА_7 пішли жити у будинок його матері на АДРЕСА_1 . Згодом у них народилося двоє дітей. У 2013 році ОСОБА_9 померла, однак протягом ще кількох місяців вони продовжили проживати у цьому будинку. ОСОБА_3 разом із

ОСОБА_14 зібрали урожай і після цього винайняли будинок

АДРЕСА_3 , а у будинку АДРЕСА_1 не проживав ніхто.

У 2021 році ОСОБА_14 помер і після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли їхні діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог п. 19 Перехідних положень ЦПК та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», до суду не з`явилася. Від імені ОСОБА_4 електронною поштою 13 вересня 2023 року надійшла заява про визнання позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, показання свідків та позивача ОСОБА_1 , допитаної в порядку ч. 1 ст. 92 ЦПК, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 17 травня 2023 року № 4 вбачається, що 19 жовтня

1957 року ОСОБА_15 і ОСОБА_16 уклали шлюб (актовий запис № 8), після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_17 .

Під час розгляду справи встановлено, що у подружжя ОСОБА_15 і

ОСОБА_9 народилося п`ятеро дітей: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 17 травня 2023 року№ 4), відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ),

ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Судом з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 .

Відповідно до копії заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Ворончинської сільської ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області 19 травня 2004 року та зареєстрованого за № 52, спадкодавець ОСОБА_9 заповіла все своє майно дітям: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_19 ) та ОСОБА_14 у рівних частинах, а також земельну і майнову частку паю - всім порівну.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1223 ЦК передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК).

За змістом частин 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом копії довідки Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області від 14 грудня 2021 року № 252 ОСОБА_1 на день смерті матері ОСОБА_9 фактично проживала разом з нею у будинку АДРЕСА_1 , здійснювала за нею догляді і провела її захоронення.

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що проживає у будинку АДРЕСА_5 , по сусідству з родиною ОСОБА_17 і добре знає їх. Так, ОСОБА_1 з дитинства проживала з матір`ю, а коли одружилась, то переїхала до чоловіка у с. Воля Ковельська. Проте, з кінця травня 2013 року вона постійно проживала у будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю, оскільки через стан здоров`я ОСОБА_9 потребувала сторонньої допомоги. До цього часу дочка ОСОБА_19 часто на вихідні дні приїжджала до матері і допомагала їй по господарству. ОСОБА_14 також з дитинства проживав з матір`ю, проте приблизно у 2003-2005 роках познайомився з ОСОБА_3 і з того часу постійно перебував за місцем її проживання. Пізніше, у ОСОБА_3 згоріла хата, тому вона разом із ОСОБА_14 переїхала до своєї баби. Зазначила, що ОСОБА_14 з ОСОБА_3 не проживали у будинку АДРЕСА_1 .

Cвідок ОСОБА_21 показала суду, що добре знає сім`ю ОСОБА_17 , оскільки є невісткою ОСОБА_9 . Підтверджувала, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за матір`ю до дня її смерті. У кінці травня 2013 року позивач переїхала до ОСОБА_9 у будинок АДРЕСА_1 , оскільки остання важко хворіла. Свідок була присутня на похоронах ОСОБА_22 , де були присутні також її діти: ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_23 . Після її смерті ОСОБА_14 деякий час проживав у будинку АДРЕСА_1 , а тоді хату зачинили і ніхто в ній не жив.

Отже, під час розгляду справи, виходячи із показань позивача ОСОБА_1 ,свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , а також даних, які містяться у вищевказаній довідці Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області від 14 грудня 2021 року № 252, які узгоджуються із показами вказаних осіб, суд доходить висновку, що стороною позивача доведено факти ведення спільного між ОСОБА_1 і

ОСОБА_9 господарства, наявність між ними взаємних прав та обов`язків як членів сім`ї протягом тривалого часу, а отже доведено факт спільного їх проживання до дня смерті спадкодавця.

Положеннями ст. 315 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, перелік яких визначений ч. 1 цієї норми. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Встановлення відшукуваного ОСОБА_1 факту має правове значення для вирішення питання про прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_3 . Тому, за вказаних обставин суд вбачає підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті.

Далі, з копії довідки Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області від 30 листопада 2021 року № 1336 вбачається, що на момент смерті

ОСОБА_9 зареєстроване місце проживання ОСОБА_14 значиться у будинку

АДРЕСА_1 .

Така обставина учасниками справи не оспорюється.

Разом з тим, надаючи відповідно до вимог ст. 89 ЦПК оцінку цій довідці в іншій частині (щодо фактичного не проживання ОСОБА_14 у спірному будинку на момент смерті ОСОБА_9 ) та довідці Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області від 19 вересня 2023 року № 760, суд не приймає до уваги викладені у цих довідках дані щодо фактичного місця проживання ОСОБА_14 на момент смерті

ОСОБА_9 , оскільки вони суперечать одна одній, тобто є взаємовиключними.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_14 у будинку АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_9 фактично не проживав, оскільки в ході допиту свідок зазначила про наявність з ОСОБА_3 неприязних відносин, які грунтуються на неодноразових конфліктах з нею. При цьому, суд звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_21 співвідносяться із поясненнями третьої особи

ОСОБА_3 щодо проживання ОСОБА_14 у спадковому будинку після смерті матері протягом кількох місяців, в той час як свідок ОСОБА_20 та позивач ОСОБА_1 вказували на те, що приблизно у 2005-2006 роках ОСОБА_14 пішов жити окремо від матері і з того часу в будинку АДРЕСА_1 більше не проживав.

Посилання сторони позивача про встановлення рішенням Рожищенського району Волинської області від 2 серпня 2021 року в справі № 167/531/21 обставин фактичного проживання ОСОБА_14 на момент смерті ОСОБА_9 у будинку

АДРЕСА_3 не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі змісту копії цього судового рішення такі обставини судом встановлені не були.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з огляду на те, що зареєстроване місце проживання

ОСОБА_14 на момент смерті ОСОБА_9 значиться у будинку АДРЕСА_1 і стороною позивача не спростовано належними та допустимими доказами факту його проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_14 прийняв спадщину після матері ОСОБА_9 у встановленому цивільним законодавством порядку.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_15 .

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_12 .

Матеріали цивільної справи, зокрема копії спадкових справ: № 45/2021 (заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 ), № 223/2021 (заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_12 ), № 2/2019 (заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) не містять даних про прийняття спадщини після ОСОБА_9 іншими спадкоємцями.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 2008 року № 7 за наявності заповіту на все майно правило ч. 2 ст. 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма ч. 1 ст. 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Тому, з огляду на неприйняття спадщини померлої ОСОБА_9 спадкоємцями за заповітом ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ), частка у спадщині, яку вони мали право прийняти, переходить до спадкоємців, які прийняли спадщину - ОСОБА_1 та ОСОБА_14 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії спадкової справи № 266/201, заведеної до майна померлого

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , вбачається, що 2 листопада 2021 року ОСОБА_24 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулася у Рожищенську державну нотаріальну контору Волинської області із заявами про прийняття спадщини і видачу свідоцтв про право на спадщину. Копіями свідоцтв про народження серій НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 підтверджено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , записані ОСОБА_14 і ОСОБА_3 7 жовтня 2022 року дітям ОСОБА_14 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,266 га (кадастровий номер :01:003:0250) та земельну ділянку площею 1,0363 (кадастровий номер :01:003:0251) по частки за кожним цього майна. Інших спадкоємців немає.

Отже, у встановлений цивільним законодавством строк ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 прийняли спадщину після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 та частково її оформили.

Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Герасимчук О.П. від 20 січня 2023 року № 8/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на належні ОСОБА_9 будинок АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га, право на земельну частку (пай) в КСП «Діброва» у с. Ворончин, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

З копії повідомлення КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»

від 7 червня 2022 року № 1554 слідує, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня

2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого

2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом.

Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах

(п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Витягом з погосподарської книги № 1 (село Ворончин), виданого Доросинівською сільською радою Луцького району Волинської області від 14 грудня 2021 року № 251, підтверджено, що згідно із записом в погосподарській книзі будинок АДРЕСА_1 (рік побудови 1967 року, загальна площа - 50 м2, житлова площа - 33 м2) належав ОСОБА_9 .

За таких обставин, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого 8 червня 2022 року (реєстраційний номер ТІ01:5231-5999-5855-7812) житлова площа приміщень будинку

АДРЕСА_1 (1967 року побудови) складає 24 м2, загальна площа - 57,1 м2.

Як вбачається з копії витягу з рішення Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 10 жовтня 2012 року № 21/9 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_9 , безоплатно передано у її власність земельні ділянки площею 0,85 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,6 га, і зобов`язано ОСОБА_9 виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки з посвідченням та реєстрацією у встановленому порядку.

Копією технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельні ділянки ОСОБА_9 , виготовленої ФОП ОСОБА_25 у 2012 році, підтверджено, що вказані земельні ділянки розташовані у с. Ворончин Рожищенського району Волинської області.

Як вбачається з ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час прийняття органом місцевого самоврядування вказаного рішення) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Згідно з ст. 125, ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час прийняття органом місцевого самоврядування вказаного рішення) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За таких обставин, оскільки вказаним рішенням Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області безоплатно передано у власність

ОСОБА_9 земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га, однак за життя вона не провела державну реєстрації прав на земельні ділянки і не отримала державних актів, а тому спадкодавець за життя набула права на ці земельні ділянки, однак не набула права власності на них.

Копією сертифікату серії ВЛ № 0153157 підтверджено, що на підставі рішення Рожищенської районної державної адміністрації від 21 березня 1997 року № 93

ОСОБА_9 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Діброва», яка розташована у с. Ворончин Рожищенського району Волинської області. Сертифікат зареєстровано 7 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 15923.

Такі ж відомості містяться у копії відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23 лютого 2022 року № 0-3-0.3214/-284/14-22. Крім того, у цій відповіді значиться про те, що на даний час розмір земельної частки (паю) по КСП «Діброва» становить 3,16 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Положеннями ч. 2 цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину.

Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3

ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права на земельну частку (пай)» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня

2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

З огляду на наведене, судом встановлено, що ОСОБА_9 належало право на земельну частку (пай) у КСП «Діброва» згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0153157.

Отже, враховуючи що ОСОБА_1 і ОСОБА_14 успадкували все належне ОСОБА_9 майно порівну, тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та визнати за нею: 1) частку права власності на будинок АДРЕСА_1 ; 2) частку права на земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га; 3) частку права на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0153157.

В свою чергу, враховуючи, що ОСОБА_14 успадкував частку спадщини ОСОБА_9 і цю частку за законом успадкували його діти: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , тому позов третьої особи ОСОБА_3 слід задовольнити частково та визнати за ними по 1/8 частки за кожним: 1) права власності на будинок АДРЕСА_1 ; 2) права на земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,6 га; 3) права на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0153157.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК понесені позивачем та третьою особою судові витрати слід залишити за кожним з них.

Керуючись статтями 4, 12,13, 81, 141, 259, 265 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 частку права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 частку права на земельну частку (пай), яка знаходиться у КСП «Діброва» у с. Ворончин Рожищенського району Волинської області та належала ОСОБА_9 відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0153157, виданого відповідно до розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації від 21 березня 1997 року № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 7 квітня 1997 року

№ 15923, у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 частку права на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, яка безоплатно передана у власність ОСОБА_9 згідно з рішенням Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 10 жовтня 2012 року № 21/9, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 частку права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, яка безоплатно передана у власність ОСОБА_9 згідно з рішенням Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 10 жовтня 2012 року № 21/9, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті вимог відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , по 1/8 частки за кожним права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , по 1/8 частки за кожним права на земельну частку (пай), яка знаходиться у КСП «Діброва» у с. Ворончин Рожищенського району Волинської області та належало ОСОБА_9 відповідно до сертифікату серії ВЛ № 0153157, виданого відповідно до розпорядження Рожищенської районної державної адміністрації від 21 березня 1997 року № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 7 квітня 1997 року № 15923, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , по 1/8 частки за кожним права на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, яка безоплатно передана у власність ОСОБА_9 згідно з рішенням Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 10 жовтня 2012 року № 21/9, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , по 1/8 частки за кожним права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, яка безоплатно передана у власність ОСОБА_9 згідно з рішенням Ворончинської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 10 жовтня 2012 року № 21/9, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У решті вимог відмовити.

Сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір залишити за ОСОБА_1 .

Сплачений третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 судовий збір за її позовом, поданим в інтересах ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити за ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 5 січня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта невідомі).

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 ).

Суддя: В.Б. Требик