ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/4229/22

Номер провадження 22-ц/816/106/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2022 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 07 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обґрунтовувала тим, що з 18 вересня 1993 року по 28 квітня 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають повнолітніх дітей доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що повнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Так, 15 квітня 2022 року їх син ОСОБА_5 досяг повноліття, але продовжує навчатися на 3 курсі Відокремленого структурного підрозділу «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету» за денною формою навчання. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 липня 2023 року.

Вказує, що відповідач отримує пенсію військовослужбовця, має працездатний вік, нормальний стан здоров`я, в даний час призваний на військову службу і несе службу за місцем свого проживання та має постійний заробіток. Інших утриманців він не має. Тобто, фактично в даний час відповідач має лише одного сина ОСОБА_5 , який потребує матеріальної допомоги, та зобов`язаний і має можливість утримувати його до закінчення навчання в учбовому закладі.

Зазначає, що вона працює секретарем-друкаркою в УСБУ в Сумській області, але коштів, які вона отримує недостатньо для утримання сина ОСОБА_5 . Син ОСОБА_5 навчається за денною формою навчання та крім стипендії інших доходів не має.

Також у позовній заяві позивач просила поновити строк на звернення до суду з даним позовом, посилаючись на неможливість подачі позову раніше у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина, починаючи з 15 квітня 2022 року.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила поновити строк на звернення до суду та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (пенсії) щомісячно, починаючи стягнення з 15 квітня 2022 року до 30 червня 2023 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 15 вересня 2022 року на період навчання до закінчення навчання до 30 червня 2023 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 674 грн 83 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Пулинець Б.А., посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому зазначає, що судом не врахована та обставина, що син, як повнолітня особа, повинен та може вживати заходи для свого власного забезпечення, а проживаючи за кордоном він додатково отримує допомогу як біженець та навчання йому не заважає працювати.

Вказує, що позивач, всупереч положенням закону, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження її участі в матеріальному утриманні сина, лише посилання на невеликий дохід, яке нічим не підтверджено.

Стосовно наявності у батька можливості надавати таку допомогу, то місцевим судом не враховано, що на утриманні відповідача перебуває дружина, малолітній син, яких він зобов`язаний утримувати належним чином.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2023 року: 2684 грн х 100 = 268400 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 18 вересня 1993 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є відповідач (а.с. 6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5).

15 квітня 2022 року син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття.

Згідно з довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету» від 17 травня 2022 року № 53 ОСОБА_3 є студентом 3 курсу Відокремленого структурного підрозділу «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету» за денною формою навчання. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с. 8).

17 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 35).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача народився син ОСОБА_7 (а.с. 36).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18 жовтня 2022 року № 5/853 ОСОБА_2 за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2022 року сплатив аліменти в розмірі 1/4 частини належного грошового забезпечення (згідно поданої заяви) в сумі 99 752 грн 19 коп. (а.с. 44).

Як вбачається з платіжних доручень АТ КБ «ПриватБанк», за період з 10 березня 2022 року по 23 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок сина ОСОБА_3 кошти на загальну суму 43000 грн (а.с. 37-42, 43).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши рівне право дітей відповідача на належне утримання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 15 вересня 2022 року на період навчання до закінчення навчання до 30 червня 2023 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Тому вважав, що визначений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина буде розумним, достатнім і відповідатиме його інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб, зокрема, малолітнього сина відповідача від іншого шлюбу.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Схожий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2021 року в справі № 308/4214/18.

Згідно вимог частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Судом вірно встановлено, що повнолітній син сторін навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Машинобудівний фаховий коледж Сумського державного університету» за денною формою навчання та потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, витрати на проїзд, чого відповідачем не спростовано.

Що стосується доводів про те, що син, як повнолітня особа, повинен та може вживати заходи для свого власного забезпечення, а проживаючи за кордоном він додатково отримує допомогу як біженець та навчання йому не заважає працювати, то колегія суддів відхиляє такі, оскільки як вірно зазначив місцевий суд, повнолітній син не має можливості самостійно отримувати дохід, так як він навчається на денній формі навчання.

З привиду тверджень в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження її участі в матеріальному утриманні сина, лише посилання на невеликий дохід, що нічим не підтверджено, то останні не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції врахував, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги їх спільному повнолітньому сину, який продовжує навчання, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування місцевим судом тієї обставини, що на утриманні відповідача перебуває малолітній син, якого він зобов`язаний утримувати не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки місцевим судом при визначенні розміру аліментів було враховано, що відповідач має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, а з приводу тверджень про те, що на його утриманні також перебуває дружина, то останні також не заслуговують на увагу як такі, що не доведені.

Даних щодо неможливості надання допомоги сину батьком у матеріалах справи відсутні.

Визначення судом першої інстанції розміру аліментів в розмірі 1/6 від доходів відповідача, з урахуванням усіх обставин справи, є цілком обґрунтованим та справедливим.

Доводи про відмову в задоволенні позову в повному обсязі не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать встановленим обставинам справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина