Справа № 465/6640/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/3260/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документа.

В обгрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , склавши за життя заповіт, згідно з яким квартиру АДРЕСА_1 заповіла своїй внучці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а квартиру АДРЕСА_2 заповіла своєму синові, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для оформлення спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у його видачі з тих підстав, що неможливо встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як між бабцею та онукою через те, що у свідоцтві про народження матері заявниці, ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 від 30.07.1954 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутній запис про матір, а про батька вказано лише ім`я « ОСОБА_6 », а також неможливо встановити факт належності ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на квартиру, видане ЛКП «Рембуд» 20.09.1996 року, оскільки у даному свідоцтві ім`я власника квартири не збігаються з іменем зазначеним у свідоцтві про смерть, а саме в графі по-батькові в свідоцтві про право власності записано як « ОСОБА_7 », через одну букву « ОСОБА_8 , а у свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_9 », тобто через дві букви «Н». Зазначає, що склавши за життя заповіт ОСОБА_4 визнавала факт родинних відносин між нею та заявником, як між бабцею і онукою. Вказує, що причиною незазначення у свідоцтві про народження її матері записів про батьків була та обставина, що у 1950 році ОСОБА_4 була засуджена до 25 років позбавлення волі, а її дітей забрали в дитячий будинок, і вже в дитячому будинку у 1954 році її дітям було проведено реєстрацію народження та видано відповідні свідоцтва з вигаданим прізвищем « ОСОБА_10 ». Також зазначає, що всі документи, видані на ім`я її бабці, підтверджують той факт, що свідоцтво про право власності на квартиру містить описку в написанні «по батькові», а оскільки виправити таку описку в досудовому порядку вона не може, оскільки не є особою, якій було видано свідоцтво, а бабця вже покійна, відтак змушена звернутись до суду. З наведених підстав просить встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є внучкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого ЛКП «Рембуд» 20.09.1996 року згідно з розпорядженням від 19 серпня 1996 року за №120, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро техінвентаризації у реєстрову книгу №28 за №16598.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2022 року у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документа відмовлено.

Копію ухвали разом із заявою та доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка подала заяву.

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції про те, що у даній справі існує спір про право, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких висновків суду, зокрема той факт, що ОСОБА_3 не визнає право ОСОБА_1 на спадкування майна покійної ОСОБА_4 . Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, не з`ясував ставлення заінтересованої особи до заяви, яке може бути встановлене лише на стадії судового розгляду заяви про встановлення факту, тобто після відкриття провадження у справі. Зазначає, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.01.2018 року у справі №640/10329/16. Вважає, що заяву про встановлення факту подано ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини саме в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право. Звертає увагу на те, що висновок суду про наявність спору про право, є передчасним, оскільки суд не вказав, між ким саме існує спір про право на спадщину за заповітом, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому законом, який би оспорював право ОСОБА_1 на оформлення спадщини після смерті її бабці. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 07 лютого 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 06 лютого 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 07 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту родинних відносин заявниці потрібно для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , а отже вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її бабуся, ОСОБА_4 , після смерті якої вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте приватний нотаріус відмовив їй у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження факту родинних відносин та неможливості встановити належність ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на квартиру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження у справі в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заявнику право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_4 необхідно для вирішення питання про оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті останньої, а тому суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розглядові в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції з огляду на таке.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, суд першої інстанції, зазначивши про наявність спору про право, що має розглядатися в порядку позовного провадження, не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21).

Суд не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі, хто зі спадкоємців (за наявності таких) оспорював би право заявниці на прийняття та оформлення спадщини, не перевірив, чи впливатимуть встановлені судом факти на спадкові права і обов`язки заінтересованої особи ОСОБА_3 , чи інших спадкоємців, за наявності таких.

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що заявниця не надала документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у справі ґрунтується на припущеннях, такий висновок суду є передчасним і нічим не підтвердженим.

Слід зазначити, що заінтересована особа у справі ОСОБА_3 , звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою, зареєстрованою 02.02.2023 року, у якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, повідомив суд апеляційної інстанції про те, що між ним та ОСОБА_1 не існує спору про право і що він не заперечує право ОСОБА_1 на спадщину померлої ОСОБА_4 .

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підставною та обґрунтованою, такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2022 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 07.02.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк