Справа № 303/9043/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря Чичкало М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Когут Михайло Михайлович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року (головуючий суддя Кость В.В.) у справі № 303/9043/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у володінні та користуванні належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером :00:000:0025, шляхом знесення самочинного будівництва будівлі вказаної на схемі будівельного паспорта під № НОМЕР_1 , як запланований об`єкт реконструкції та будівництва, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером :00:000:0025, площею 0,1716 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідачка ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за такою адресою кадастровий номер :14:000:0262.

Вказував, що відповідачка у 2019 році самовільно, без належного погодження, без дозвільних документів, побудувала в глибині свого двору будівлю, котра є самочинним будівництвом. 05.08.2020 ОСОБА_2 було видано будівельний паспорт, де у схемі забудови вказано розмір відступу від межі земельної ділянки в 1 м. Однак відповідачка збудувала спірну будівлю з відступом 0,40 см від межі земельної ділянки позивача, а покрівля будівлі знаходиться на земельній ділянці позивача. Посилався на висновок експерта від 12.10.2021 № 509/10-21, згідно з яким будівництво відповідачкою прибудови є самочинним, внаслідок недотримання протипожежних розривів між тією частиною прибудови ОСОБА_2 , що здійснювалася в рамках реконструкції на незабудованій раніше частині земельної ділянки, та фактично існуючою нежилою будівлею позивача ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 на раніше незабудованій частині земельної ділянки не було зроблено відступ від межі спірних домоволодінь на 1м. Також мають місце 3 накладення: одне внаслідок улаштування огорожі відповідачем та ще два внаслідок звисання даху на земельну ділянку ОСОБА_1 з будівель ОСОБА_2 , що показано на схемі № 12 до висновку експерта.

Тому позивач вважає, що відповідачка захопила частину земельної ділянки позивача, збудувавши самочинне будівництво, яке має бути знесено за рахунок забудовника. Як на нормативно-правове обґрунтування посилався на вимоги ст.ст. 376, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 103, 152 ЗК України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Когут М.М. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачкою здійснено самочинне будівництво без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, ОСОБА_2 не виконано вимоги припису № 12-1007 від 30.01.2020 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил. Вказує, що відповідачка самовільно, без належного погодження, побудувала будівлю з відступом 0,57 см від межі земельної ділянки позивача, не забезпечила відступу 1 м від межі; здійснила захват земельної ділянки позивача в просторі звисання даху на чужу земельну ділянку є порушеням меж земельних ділянок; не дотрималася відстані протипожежних норм до фактично існуючої нежилої будівлі позивача ОСОБА_1 . Скаржник не погоджується з обґрунтуванням місцевого суду про те, що у висновку експерта від 12.10.2021 №509/10-21 як варіант усунення самочинного будівництва зазначена технічна можливість перенесення стіни на відстань 4,61 м від існуючої стіни новозбудованої будівлі ОСОБА_2 вбік від межі спірних домоволодінь. Скаржник вважає, що варіант перенесення стіни на відстань 4,41 м, як альтернатива знесенню експертом не досліджувався. При цьому відповідачка не зробила ні кроку для усунення порушення вимог по відстані 1 м від межі з позивачем, не заявила про свої наміри здійснити перебудову й перенести стіну. Зазначає, що невстановленим є те, чи наявна технічна можливість перенесення спірної будівлі на відстань (4,61 м або 6,17 м), оскільки з цього питання відсутня необхідна будівельно-технічна експертиза. При цьому, відстань до протилежної межі може не дозволяти відповідачу перенесення стіни на такі відстані. Вказує, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, не виконав вимоги припису, та посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18, вказує, що за обставинами даної справи стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Відповідач та її представник у жодне із судових засідань апеляційного суду не з`являлись, про дату час та місце5 розгляду справи були повідомлені належним чином. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, роз`яснення експерта Колчара В.Д., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до положень ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст ст 12 ч. 3, 13 ч. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права усунення перешкод у володінні та користування земельною ділянкою позивача, шляхом знесення самочинного будівництва не є адекватним змісту порушеного права позивача. Також суд зазначив, що спірна будівля може бути приведена до легітимного стану, у спосіб інший ніж знесення.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

У даній справі позивач посилався на те, що відповідач створює перешкоди у здійсненні позивачу права володіння та користування своєю земельною ділянкою. Зазначав, що такі перешкоди полягають у зведенні відповідачем самочинного будівництва будівлі під №1, як запланованого об`єкта реконструкції та будівництва, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . У даному випадку іде мова про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки позивача її зайняття внаслідок будівництва спірного об`єкта.

У такому разі підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».

Конкретний зміст позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що спір у цій справі є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі щодо права володіння та користування земельною ділянкою з боку відповідача, внаслідок зведення спірного об`єкту будівництва.

У цій справі позивач ОСОБА_1 заявив вимогу про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у володінні та користуванні належною позивачу земельною ділянкою з кадастровим номером :00:000:0025, шляхом знесення самочинної будівлі під №1, як запланованого об`єкта реконструкції та будівництва, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, обравши дану конструкцію позову, повинен довести, які саме перешкоди наявні у позивача у користуванні його земельною ділянкою внаслідок зведення відповідачем спірного об`єкту будівництва, а також, що обраний ним спосіб захисту має відновити права на користування власною земельною ділянкою у такому земельному спорі.

При цьому, окремо надаючи оцінку частині вимог щодо знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості (крім порушення прав щодо користування земельною ділянкою, у ширшому контексті прав позивача, як власника домоволодіння у АДРЕСА_2 ), колегія суддів перевіряє обґрунтованість доводів позивача про здійснення відповідачем самочинного будівництва та наявність порушеного права позивача внаслідок такого будівництва.

Приписами частини першої статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі повинні обирати такі способи використання ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі ділянок зобов`язані не використовувати ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, у розумінні приписів частини першої статті 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України).

За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 4 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена на для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві.

Відповідно до п. 24 вказаної Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (в тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.05.2003 серії НОМЕР_2 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2003 №1755192 (а.с. 6, 7).

Це домоволодіння складається з:

-житлового будинку під літерою «А», загальною площею 90,9 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м.;

-вбиральня під літерою «Б»;

-сарай під літерою «В»;

-споруди № 1.

Також позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за цією ж адресою з кадастровим номером :00:000:0025, площею 0,1716 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №429586 від 30.03.2009 (а.с. 8).

Відповідачка ОСОБА_2 є власником суміжної з позивачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2038 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :14:000:0262, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2018 № 151449067 (а.с. 15, 29).

Також відповідачка ОСОБА_2 є власником сусіднього з позивачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкова спраа № 427/2017 від 24.11.2017 (а.с. 15, 29).

На замовлення позивача ОСОБА_3 судовим експертом Колчар В.Д. було проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу та складено висновок від 12.10.2021 №509/10-21, який надано суду в порядку ст 106 ЦПК України ( а.с. 27-68).

У цьому висновку зазначено, що відповідно до Схематичного плану на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_2 , що є складовою інвентаризаційної справи та технічного паспорту, що був виготовлений Мукачівським міським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 14.07.2017 (додаток 1 до Висновку, а.с.40), домоволодіння у АДРЕСА_1 , складалося з наступних будівель та споруд (а.с. 29):

-житловий будинок під літерою «А»;

-житловий будинок під літерою «Б»;

-літня кухня під літерою «В»;

-сарай під літерою «Г»;

-сарай під літерою «Д»;

-вбиральня під літерою «Е».

Таким чином, станом на липень 2017 року у домоволодінні відповідача були наявні два житлові будинки «А» і ОСОБА_4 , між ними літня кухня «В» (ці три приміщення розміщені впритул один до одного вздовж межі земельної ділянки), та окремо були розміщені сараї «Д» і «Г» (також впритул один до одного впоперек земельної ділянки)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у володінні та користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва будівлі вказаної на схемі будівельного паспорта під № НОМЕР_1 , як запланований об`єкт реконструкції та будівництва, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Будівля під АДРЕСА_3 , вказана на схемі будівельного паспорта, як запланованого об`єкта реконструкції та будівництва, включає:

- житловий будинок під літерою «Б»;

-сарай під літерою «Г»;

-сарай під літерою «Д»;

-незабудовану раніше частину земельної ділянки між сараями «Г» і «Д» та житловим будинок під літерою «Б»;

-нове будівництво (заштриховано у вигляді косого квадрату) (а.с. 23).

Як зазначалось вище, житловий будинок під літерою «Б» існував, щонайменше, станом на 2017 рік.

Однак, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 визнав ту обставину та конкретизував свої вимоги - вважає, що його права порушені саме будівництвом будівлі на місці господарських будівель «Г» і «Д» (сараїв), котрі відповідачем зруйновано та перебудовано, сполучено із житловим будинком під літ. «Б» (саме це будівництво позивач вважає самочинним), і він не ставить вимогу про знесення будівлі відповідача під літ. «Б» (житлового будинку під літ. «Б»). Також ОСОБА_1 зазначив, що відповідач мав право здійснити перебудову (реконструкцію) будівель «Г» і «Д» (сараїв) у раніше існуючих межах цих будівель, однак вийшов за їх межі на раніше незабудований простір між будівлями сараїв «Г» і «Д» та житловим будинком під літ. «Б», а тому відповідач мав дотриматися на цій частині прибудови протипожежних відстаней до нежилої будівлі позивача ОСОБА_1 .

Також у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 безпосередньо показав на План-схему № 6, яку додано в Додатку 6 до висновку експерта, зазначаючи, що саме зображена на цій схемі будівля є спірною та має бути знесена, як самочинна (а.с. 45, 46)

З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 03.02.2020 №43/1007/120-20 слідує, що Управлінням в ході перевірки за зверненням ОСОБА_1 , виявлено новозбудовану будівлю в глибині двору відповідача ОСОБА_2 , котра є її забудовником та здійснила будівництво будівлі без документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та посвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у зв`язку з чим факт самочинного будівництва підтвердився (а.с. 14-16).

За результатами проведеної перевірки посадовою особою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції складено відповідний акт від 30.01.2020 №13/1007, протокол про адміністративне правопорушення та видано припис №12-П/1007 від 30.01.2020 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил.

Позивачем не надано до матеріалів справи вищевказаного акту від 30.01.2020 №13/1007, протоколу про адміністративне правопорушення та припису №12-П/1007 від 30.01.2020 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Встановлено, що будівництво ОСОБА_2 здійснює на її власній земельній ділянці площею 0,2038 га, кадастровий номер :14:000:0262, відведеній саме для цієї мети, що виключає першу ознаку, передбачену ч. 1 ст. 376 ЦК України, яка визначає будівництво як самочинне.

Стосовно другої ознаки, яка визначає будівництво як самочинне, а саме будівництво без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, слід зазначити наступне.

Спірна будівля ОСОБА_2 була розпочата будівництвом у 2019 році. Для будівництва такої будівлі за положеннями діючих на час будівництва нормативних документів, необхідно було оформити відповідні дозвільні документи та виготовити проектну документацію. Така документація, виходячи зі змісту листа Державної архітектурно-будівельну інспекцію у Закарпатській області за вих. № 43/1007/120-20 від 03.02.2020, станом на цю дату буда відсутня, і як зазначено у листі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 03.02.2020 №43/1007/120-20 таке будівництво станом 03.02.2020 було самочинним.

Однак, надалі, як слідує з дослідницької частини наявного у справі висновку експерта від 12.10.2021 № 509/10-21 та наявних у справі доказів, згідно з інформацією з Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що міститься на загальнодоступному Інтернет-ресурсі з реєстру будівельної діяльності за Веб-адресою https://e-construction.gov.ua/permits_doc_detail/303247314, на забудову земельної ділянки ОСОБА_2 було видано 05.08.2020 Будівельний паспорт, а також забудовником ОСОБА_2 подано Повідомлення про початок виконання будівельних робіт реєстраційний номер ЗК73 (а.с. 22-26, 31).

Перелік таких документів є достатнім для виконання будівельних робіт. Будівельний паспорт є тою проектною документацією, на підставі якої виконуються будівельні роботи на об`єктах з таким класом наслідків (відповідальності), а Повідомлення про початок виконання будівельних робіт є тим дозвільним документом, на проведення будівельних робіт для таких об`єктів згідно з вимогами нормативних документів. Спірний об`єкт відносяться до класу наслідків (відповідальності) СС1, на який, згідно зі статтею 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи після подання ним відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Тобто щодо другої ознаки, яка згідно з положеннями ст. 376 ЦКУ визначає самочинність будівництва, то таке на початку виконання робіт мало місце, що підтверджується листом Державної архітектурно-будівельну інспекцію у Закарпатській області за № 43/1007/120-20 від 03.02.2020, однак як станом на час проведення експертизи від 12.10.2021, так і на момент пред`явлення даного позову (17.11.2021) воно усунуте, шляхом видачі відповідачу Будівельного паспорту від 05.08.2020 та подання Повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ЗК73.

Отже, на момент пред`явлення даного позову ОСОБА_1 щодо спірного об`єкту ОСОБА_2 було видано 05.08.2020 Будівельний паспорт, відповідачем подано Повідомлення про початок виконання будівельних робіт реєстраційний номер ЗК73, об`єкт будується на земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,2038 га, кадастровий номер :14:000:0262, відведеній саме для цієї мети.

Щодо третьої ознаки, яка згідно з положеннями ст. 376 ЦКУ визначає самочинність будівництва, що полягає у виконанні будівельних робіт з істотним порушенням будівельних норм, слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12.10.2021 №509/10-21, будівництво прибудови, яка розміщується на домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , є самочинним, так як має місце факт недотримання протипожежних розривів між тією частиною прибудови відповідачки ОСОБА_2 , що здійснювалась у рамках реконструкції на незабудованій раніше частині земельної ділянки та фактично існуючою нежилою будівлею позивача, чим порушено вимоги п. 5.3. ДБН В.1.1-7:2016 та вимоги п. 15.2.2. та Таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019.

Відстань від тієї частини прибудови відповідачки ОСОБА_2 , що здійснювалась в рамках реконструкції на незабудованій раніше частині земельної ділянки, до існуючої будівлі позивача ОСОБА_1 повинна становити 8,0 м у разі наявності віконних прорізів на цій частині будівлі ОСОБА_2 , та 6,40 м - у разі відсутності таких віконних прорізів.

Серед варіантів усунення цього порушення у висновку зазначено перенесення стіни на відстань 4,61 м від існуючої стіни новозбудованої будівлі ОСОБА_2 вбік від межі спірних домоволодінь без улаштування віконного прорізу.

Також зазначено, що при виконанні робіт з реконструкції на домоволодінні по АДРЕСА_1 , на раніше незабудованій частині земельної ділянки не було зроблено відступ від межі спірних домоволодінь на 1,0 м, тим самим порушено вимоги п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019.

На всіх будівлях відповідача ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що розміщуються поблизу домоволодіння позивача ОСОБА_1 , в тому числі новозбудованих та тих, що були збудовані в попередні періоди, не здійснено необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають попаданню атмосферних опадів з покрівель цих будівель на територію суміжної ділянки, яка належить позивачу ОСОБА_1 . Зокрема не улаштовано водовідвідні ринви та труби і вода з поверхонь даху стікає на подвір`я ОСОБА_1 . Тим самим порушено вимоги п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019.

З дослідницької частини висновку експерта слідує, що згідно зі Схемою забудови земельної ділянки, яка є складовою частиною Будівельного паспорту, на домоволодінні АДРЕСА_1 колись були розташовані будівлі під літерами «Д» сарай» та «Г» «сарай», а також будівля під літ. «Б» «житловий будинок». Будівлі під літ. «Д» сарай» та «Г» «сарай» згідно із цією Схемою та Схематичним планом були зблоковані, а між будівлею під літ. «Б» «житловий будинок» та цими двома зблокованими будівлями був незабудований простір.

Згідно зі Схемою забудови земельної ділянки, яка є складовою частиною Будівельного паспорту, будівлі під літерами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (яка перебувала в аварійному стані) та «Г» «сарай» повинні бути демонтовані, що й було зроблено по факту, і на їх місці, а також на місці колись незабудованого простору, що розташовувався між цими будівлями та будівлею під літ. «Б», належало улаштувати прибудову до існуючої будівлі під літ. «Б» «житловий будинок». Однак, в такому разі, та частина цієї прибудови, що здійснювалась в межах колись існуючих будівель під літерами «Д» сарай» та «Г» «сарай», при проведенні реконструкції могла улаштовуватись в цих межах, і на неї ніяких дозвільних документів не потрібно (а.с. 32).

Така норма передбачена згідно з положеннями п. 13 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання», та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 406. Відповідно до цих положень не потребують дозвільної документації роботи з відновлення окремих конструкцій будівель та споруд з метою ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій (аварій) та відновлення функціонування об`єктів, призначених для забезпечення життєдіяльності населення, без зміни їх геометричних розмірів. Відповідно на реконструйовану в межах колись існуючих будівель під літерами «Д» сарай» та «Г» «сарай» частину не поширюються сучасні вимоги протипожежних розривів, так як ці будівлі вже існували задовго до прийняття чинних норм з протипожежної безпеки і їх розташування не є предметом спору (а.с. 32).

Отже, при реконструкції домоволодіння відповідача частина спірної будівлі була зведена на тому фундаменті (в тому числі з боку межі земельної ділянки позивача), на якому були розміщені демонтовані сараї «Д» та «Г»).

Як було встановлено експертом під час огляду, саме будівля під літ. «Д» «сарай», котра була зблокована з будівлею під літ. «Г» «сарай», до виконання будівельних робіт з реконструкції перебувала в аварійному стані. Водночас, що стосується тієї частини прибудови, що здійснювалась на незабудованій раніше частині земельної ділянки, то вона повинна була улаштовуватись із дотриманням, в тому числі, протипожежних розривів, які передбачено відповідними чинними державними будівельними нормами. Графічно це зображено на План-схемі № 6, що додано в Додатку 6 до Висновку експерта (а.с. 45).

На цій План-схемі частина будівлі ОСОБА_2 , зведена на частині земельної ділянки, яка колись була незабудована, і будівництво якої в рамках реконструкції слід було здійснювати з урахуванням протипожежних розривів, заштриховано у вигляді косого квадрату із суцільною заливкою зеленого кольору. Детальне зображення цього фрагменту із позначенням всіх розмірів зображено на план схемі № 7, що додано в Додатку 7 до Висновку експерта (а.с. 46).

Колегія суддів, враховуючи висновки експерта, зазначає, що на реконструйовану ОСОБА_2 частину будівлі в межах колись існуючих будівель під літерами «Д» сарай» та «Г» «сарай» не поширюються сучасні вимоги протипожежних розривів, так як ці будівлі вже існували задовго до прийняття чинних норм з протипожежної безпеки, а та частина цієї спірної прибудови, що здійснювалась в межах колись існуючих будівель під літерами «Д» сарай» та «Г» «сарай», при проведенні реконструкції, попри те, що у будівельному паспорті відстань від межі по всій довжині прибудови передбачена 1.0 м., могла улаштовуватись в існуючих межах, а роботи з відновлення окремих конструкцій будівель та споруд з метою ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій (аварій) та відновлення функціонування об`єктів, призначених для забезпечення життєдіяльності населення, без зміни їх геометричних розмірів не потребували дозвільної документації.

Відповідно до висновків-відповідей на поставлені запитання у експертному дослідженні, зокрема встановлено, що:

- має місце факт недотримання протипожежних розривів саме між частиною прибудови відповідачки ОСОБА_2 , що здійснювалась у рамках реконструкції на незабудованій раніше частині земельної ділянки та фактично існуючою нежилою будівлею позивача.

- на раніше незабудованій частині земельної ділянки не було зроблено відступ від межі спірних домоволодінь на 1,0 м.

Згідно з п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємо-узгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.1.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до План-схеми № 8, яку додано в Додатку 8 до висновку експерта будівництво частини прибудови на незабудованій раніше частині земельної ділянки саме між будівлями сараїв «Г» і «Д» та житловим будинком під літ. «Б» здійснено ОСОБА_2 з дотриманням відступу більше ніж 1 м від межі суміжної земельної ділянки позивача ОСОБА_1 (1,09 м та 1,10 м), тобто із дотриманням відступу передбаченого положеннями п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 (а.с. 47, заштриховано косим квадратом).

З урахуванням висновків експерта у дослідницькій частині, колегія суддів вважає, що зведення ОСОБА_2 опори з правого боку будівель сараїв «Г» і «Д» як елементу реконструкції цих сараїв (а.с. 45, 46) могло влаштовуватися у межах колись існуючих будівель сараїв під літерами «Д» та «Г» (контурів попередньої конфігурації цих будівель, а.с. 45), а тому щодо спорудження цієї опори не поширюється вимога відступу не менше ніж 1,0 м до межі суміжної земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що розміщення виступаючої конструкції цієї опори на 15 см ближче до межі суміжної земельної ділянки (виходячи із заміряних експертом відстаней до фактично існуючої будівлі позивача, 1,48 1,33 = 0,15 м, а.с. 46), не може слугувати підставою для знесення всієї спірної будівлі.

Судова колегія, беручи до уваги розташування наявних будівель, які належали відповідачу ОСОБА_2 (житловий будинок під літерою «А», житловий будинок під літерою «Б», літня кухня під літерою «В», сарай під літерою «Г», сарай під літерою «Д»), факт правосторонньої забудови житлових будинків на земельних ділянках позивача та відповідача, враховуючи раніше існуючі відстані від межі земельних ділянок до житлового будинку ОСОБА_2 під літерою «Б» та її сараїв під літерами «Г» і «Д», контурів попередньої конфігурації сараїв під літерами «Г» і «Д» (а.с. 45), відхиляє посилання позивача на те, що відповідач мав дотримати протипожежний відступ (не менше 8 метрів при наявності віконних прорізів або 6,40 м при відсутності віконних прорізів) між прибудовою на раніше незабудованій частині земельної ділянки ОСОБА_2 та фактично існуючою нежитловою будівлею ОСОБА_1 (КН), котра збудована позивачем ОСОБА_1 на відстані 0,69 м до межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , упоперек ділянки ОСОБА_1 зблокована з іншою господарською будівлею позивача (ДН) та туалетом (ВБ), впритул до протилежної межі земельної ділянки позивача ОСОБА_1 (а.с. 74, 75, 78, 88).

Тобто три господарські будівлі ОСОБА_1 розміщені безрозривно по всій ширині його земельної ділянки, а відстань від крайньої господарської будівлі (КН) до межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 становить 0,69 м.

При цьому, експертом у висновку було зазначено про три господарські будівлі позивача ОСОБА_1 (КН, ДН, вбиральня), вказано, що протипожежні відстані слід відступати саме від найближчої до межі (0,69 м) з відповідачем фактично існуючої будівлі ОСОБА_1 (КН), натомість згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.05.2003 серії НОМЕР_2 до домоволодіння позивача ОСОБА_1 входять тільки дві господарські будівлі: вбиральня під літерою «Б» та сарай під літерою «В» (а також споруди № 1).

Експертом не зазначено та не ідентифіковано, якою господарською будівлею за правовстановлюючим документом ОСОБА_1 є будівля, котра названа експертом фактично існуюча нежитлова господарська будівля ОСОБА_1 (КН), що знаходиться на відстані 0,69 м до межі земельної ділянки відповідача.

Позивач ОСОБА_1 , додавши до матеріалів справи копію свого технічного паспорту тільки на 2 сторінках (а.с. 9 і зворот), складеного у квітні 2003 року, не надав решти його сторінок на підтвердження обставин щодо кількості господарських будівель у домоволодінні АДРЕСА_2 , часу їх будівництва, їх місця розташування, зокрема на момент видачі позивачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.05.2003, а отже ОСОБА_1 не підтвердив належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, наявність на такий момент (23.05.2003) фактично існуючої наразі нежитлової будівлі (КН).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що мають місце 3 накладення: одне внаслідок улаштування огорожі відповідачем та ще два внаслідок звисання даху з будівель ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12.10.2021 №509/10-21 в ході дослідження експертом було встановлено три накладення в передній частині спірних домоволодінь.

Накладення № 1 є накладенням внаслідок улаштування огорожі відповідачем по справі ОСОБА_2 на суміжній земельні ділянці з кадастровим номером :00:000:0025, що знаходиться у власності позивача по справі ОСОБА_1 , та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , у конфігурації по Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Це накладення має площу, яка становить Si = 1,54 кв.м.

Також експертом встановлено, що накладення також полягає у звисанні частини даху будівель ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , чим порушено межі земельної ділянки позивача (а.с. 35, зворот).

Експерт зазначає, що мають місце два таких накладення даху, які на План-схемі № НОМЕР_3 , що додається в Додатку 10 до даного Висновку, позначено як Накладення №2 та Накладення № 3 (а.с. 49).

Накладення № 2 та Накладення № 3 є звисаннями будівельних елементів і конструкцій з будівлі ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , які зображено на План-схемі № 12, що додана в Додатку 12 до даного висновку (а.с.51). Накладення № 2 має площу, яка становить 0,58 кв.м., а накладення № 3 має площу S3 =2,61 кв.м.

З Плану-схеми № 10 та Плану-схеми № 4 (де також зазначено лінії спадання даху відповідача, а.с.43) слідує, що накладення будівельних елементів і конструкцій (даху) № 2 та № 3 знаходяться саме на належних ОСОБА_2 житловому будинку «Б», літній кухні «В» та житловому будинку ОСОБА_5 .

Як зазначалось вище, позивач вважає, що перешкоди у користуванні його земельною ділянкою чиняться саме внаслідок звисання даху з тієї частини будівлі відповідача, яка була збудована ні місці демонтованих сараїв під літ. «Д» і «Г» та на місці колись незабудованого простору, що розташовувався між цими будівлями та житловим будинком під літ. «Б», оскільки з даху цієї будівлі дощові води та сніг потрапляють на його господарську будівлю, розташовану до межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 становить 0,69 м.

Оскільки позивач ОСОБА_1 чітко визнав у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ту обставину та вказав конкретну будівлю відповідача, котра, на переконання позивача, порушує його права та підлягає знесенню, визнав що він не просить знесення належного відповідачу житлового будинку «Б», колегія суддів зазначає, що у такої спірної будівлі 2КН (котра є реконструйованою будівлею сараїв «Г» і «Д» та прибудовою зведеною на незабудованому раніше просторі між цими сараями та житловим будинком під літ. «Б») відсутнє нависання даху на земельну ділянку позивача, що стверджується План-схемою № 4, яку додано в Додатку 4 та План-схемою № 10, яку додано в Додатку 10 до висновку експерта (а.с. 43, 45, 46, 49).

Відтак, встановлені в експертизі накладення огорожі та нависання даху з житлових будинків відповідача під літерами «А», «Б», літньої кухні під літерою «В» (а.с. 49) не стосуються предмету спору у даній справі.

Оцінюючи надані до справи докази, встановлено, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що площа його земельної ділянки зменшилася за рахунок захоплення відповідачем земельної ділянки позивача внаслідок зведення саме спірного об`єкту будівництва (реконструйованої будівлі сараїв «Г» і «Д» та зведеної прибудови на незабудованому раніше просторі між ними та житловим будинком «Б»). Тобто позивач не довів, що відповідач збудував спірний об`єкт будівництва на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 , не довів, що внаслідок зведення цього спірного об`єкта є накладення на земельну ділянку позивача, при цьому частина прибудови ОСОБА_2 зведена на фундаменті демонтованих будівель сараїв під літ. «Г» і «Д», а частина прибудови (на раніше незабудованій частині земельної ділянки) зведена з дотриманням відступу більше ніж 1 м від межі суміжної земельної ділянки позивача ОСОБА_1 .

При цьому, окремо надаючи оцінку частині вимог щодо знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості (у контексті того, що позивач ОСОБА_1 є власником як земельної ділянки, так і домоволодіння у АДРЕСА_2 ), колегія суддів, з урахуванням висновків встановлених вище у цій постанові, вважає необґрунтованими вимоги позивача про знесення самочинного будівництва та виходить із того, що позивач не довів які саме перешкоди наявні у нього у володінні та користуванні своєю земельною ділянкою внаслідок будівництва відповідачем саме спірного об`єкту (реконструйованої будівлі сараїв «Г» і «Д» та зведеної прибудови на незабудованому раніше просторі між сараями «Г» і «Д» та житловим будинком «Б»), не довів обґрунтованості захисту його прав у такий спосіб як знесення цієї будівлі та що обраний ним спосіб захисту має відновити права на володіння та користування належною позивачу земельною ділянкою у такому спорі.

Слід зазначити, що згідно з висновками експерта встановлено, що на новозбудованих будівлях та тих, які були збудовані у попередні періоди, не здійснено необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають потраплянню атмосферних опадів з покрівель на територію суміжної ділянки, яка належить позивачу ОСОБА_1 , не улаштовано ринви та труби, вода з поверхонь даху стікає на подвір`я ОСОБА_1 , чим порушено вимоги п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 (а.с. 37 зворот).

Указане свідчить про порушення прав позивача ОСОБА_1 , однак судова колегія вважає, що таке порушення, зокрема, на будівлі, котра є предметом даного спору, може бути усунуте шляхом здійснення ОСОБА_2 необхідних інженерно-технічних заходів щодо влаштування ринв та труб для відведення атмосферних опадів з покрівель, тобто в інший спосіб ніж знесення.

Оцінюючи обставини справи у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Когут Михайло Михайлович залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2023 року.

Головуюча:

Судді: