Справа № 194/753/22
Номер провадження № 2/194/28/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Немцевої І.В., ОСОБА_3

представника третьої особи Закірової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», про встановлення факту проживання та користування квартирою, внесення змін до договору найму житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», про встановлення факту проживання та користування квартирою, внесення змін до договору найму житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що 12 листопада 1973 року на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області було видано ордер № 2343 від 21 грудня 1973 року на сім`ю, яка складалася з чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , на право заняття квартири АДРЕСА_1 . 24 вересня 1988 року вона та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. З 1995 року вона проживала спільно з ОСОБА_1 у вищезазначеній квартирі, як член сім`ї наймача, аж до його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони вели спільне господарство, разом утримували квартиру, спільно харчувалися, мали спільний бюджет. Вона доглядала за ОСОБА_1 та поховала його після смерті. Вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкала її мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натомість у с. Вербки вона не проживала близько 20 років. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько її чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати її чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_1 01 червня 2022 року вона звернулася до голови виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області із заявою про внесення змін до договору найму квартири АДРЕСА_1 , та переоформлення на неї особового рахунку після смерті наймача. Натомість, їй було відмовлено, оскільки у спірній квартирі існує заборгованість за житлово-комунальні послуги. Вона тривалий час проживає в вищезазначеній квартирі та утримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги. Просить встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , як член сім`ї наймача; визнати за нею право користування квартирою, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати її наймачем замість попереднього наймача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Тернівської міської ради Дніпропетровської області внести зміни до договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , визнавши її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Так, квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності виконавчого комітету Тернівської міської ради та перебуває на балансі КП «ТЖКП». Після смерті головного квартиронаймача з 10 квітня 2022 року у зазначеному житловому приміщенні не залишилося зареєстрованих осіб та воно вважається вільним житловим приміщенням. 17 лютого 2016 року фінансово-обліковий рахунок на кв. АДРЕСА_1 переоформлено на ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що головний квартиронаймач ОСОБА_5 виписана 30 грудня 2004 року. ОСОБА_1 не вселив позивача до займаного ним житла в установленому законом порядку. Подружжя було зареєстровано за різними адресами. На день смерті головного квартиронаймача позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа надала письмові пояснення, в яких зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки ОСОБА_1 не вселив позивача до займаного ним житла в установленому законом порядку.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Зазначила, що вона з 1995 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 , працювала в КП «ТЖКП», а зараз працює продавцем в АТБ. Їх спільні з ОСОБА_1 діти народилися в м. Тернівка, але прописані в с. Вербки. Вона також прописана в с. Вербки, але не мешкала там. Чоловік не встиг її та їх сина прописати в спірній квартирі. Заборгованості за комунальні платежі не має. Письмової згоди на її вселення в квартиру не було.

Представник позивача в судовому засіданні посилаючись на позовні вимоги, підтримав їх, та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з наведених у відзиві підстав. А також зазначила, що ордер на спірну квартиру позивачу не видавався. З 2016 року головним квартиронаймачем спірної квартири був ОСОБА_1 , але він не вселив до квартири в установленому законом порядку ні свою дружину, ні своїх дітей. Жодних заяв на вселення будь-кого до спірної квартири ОСОБА_1 не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з наведених у відзиві підстав.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з наведених у письмових поясненнях підстав. Також зазначила, що в спірній квартирі також мешкала сестра померлого ОСОБА_1 .

Вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали по справі, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що виконавчим комітетом Тернівської міської ради народних депутатів 21 грудня 1973 року на підставі рішення виконкому від 12 листопада 1973 року видано ОСОБА_4 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_5 , 1939 року народження, сину ОСОБА_1 , 1966 року народження, доньці ОСОБА_6 , 1969 року народження, ордер № 2343 на заняття квартири АДРЕСА_4 ).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 24 вересня 1988 року бюро ЗАГС м. Тернівка Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклали шлюб 24 вересня 1988 року, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 27 травня 2003 року відділом ЗАГС Клічевського райвиконкому Могилевської області Республіки Білорусь, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 29 березня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до рішення Тернівської міської ради від 25 грудня 2015 року № 45-3/VІІ, бульвар Артема перейменовано на бульвар Шахтарської слави.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради № 29 від 17 лютого 2016 року, переоформлено фінансово-обліковий рахунок житлової площі на кв. АДРЕСА_1 слави на ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що головний квартиронаймач ОСОБА_5 виписана 30 грудня 2004 року. Склад сім`ї 1 чоловік.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 11 квітня 2022 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту від 15 квітня 2022 року, складеного начальником ЖРЕД-1 ОСОБА_11 та сусідами, дійсно ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_1 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту від 15 квітня 2022 року, складеного начальником ЖРЕД-1 ОСОБА_11 та сусідами, за адресою: АДРЕСА_3 , з 1995 року по теперішній час мешкає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 виданого Павлоградським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області 27 вересня 2013 року, ОСОБА_1 з 26 березня 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Позначка про зняття її з місця реєстрації за вищезазначеною адресою відсутня.

Згідно акту № 35 від 06 червня 2022 року, складеного спеціалістом Вербківської сільської ради Оксень Н.О., діловодом Вербківської сільської ради Небосенко А.В. та затвердженого сільським головою Вербківської сільської ради Кривошей В., за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не проживає близько 20 років.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01 червня 2022 року вона звернулася до голови виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області про внесення змін до договору найму квартири АДРЕСА_1 , та переоформлення на неї особового рахунку після смерті наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року, ОСОБА_1 було відмовлено у зміні договору найму жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки у спірній квартирі вона не зареєстрована та після смерті квартиронаймача почала утворюватися заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Згідно виписки з адресної картки за адресою: АДРЕСА_3 , наданої начальником відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Башкарьової Н., квартира знаходиться у власності виконкому, на даній житловій площі зареєстровані особи відсутні. Наймач ОСОБА_1 виписаний 10 квітня 2022 року у зв`язку зі смертю.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 01 вересня 1984 року на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прізвище якої в подальшому було змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 з 15 серпня 2022 року по 29 жовтня 2003 року працювала в Тернівському УЖКХ, з 30 жовтня 2003 року по 22 серпня 2008 року працювала в КП «ТЖКП», з 24 листопада 2016 року та станом на 09 січня 2023 року (дата завірення трудової книжки) працює в ТОВ «АТБ-Маркет».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є сином позивача та померлого ОСОБА_1 , зараз він перебуває у ЗСУ. Так, він з дня його народження мешкав разом з матір`ю та батьком в квартирі АДРЕСА_1 . Батько бажав скласти заповіт на квартиру на нього, як сина, але не встиг. Мати працювала в дитячому садку, в магазині АТБ. Він зареєстрований разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в буд. АДРЕСА_5 та добре знає позивача, вони дружать. Вона не часто була в гостях у позивача, а тому номеру будинку та назву вулиці де мешкає позивач, вона не знає. Бувала на днях народженнях, де також були присутні чоловік, син та донька ОСОБА_14 . Позивач працює в магазині «АТБ». Позивач мешкає десь по АДРЕСА_6 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в одному під`їзді з позивачем, вони сусіди. Позивач зі своєю родиною мешкає давно у квартирі на першому поверсі. Працює позивач в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 », а раніше працювала в ЖРЕК. У померлого чоловіка позивача була сестра ОСОБА_16 , але в спірній квартирі вона вже 30 років не мешкає. Позивача вона бачить кожного дня. Щодо заборгованості по комунальним платежам у позивача вона не знає. У квартирі позивача вона не була.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Мешкає в квартирі з 1997 чи 1998 року. Працює позивач в магазині «АТБ». Померлий чоловік позивачки збирався прописати в квартиру дружину та сина, але не встиг, помер.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача з 1998 року. Працює позивач в магазині «АТБ». Знає родину Вітоль, позивач та її померлий чоловік жили разом в спірній квартирі. У квартирі Вітоль вона не була.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність реєстрації за місцем проживання само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

У статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 Житлового кодексу Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 Житлового кодексу Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 Житлового кодексу Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Вищезазначена правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 438/271/17, від 21 травня 2020 року по справі № 199/9418/16-ц.

Суд бере до уваги те, що позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що її померлий чоловік ОСОБА_1 за станом свого здоров`я, починаючи з 17 лютого 2016 року (з дати переоформлення фінансово-облікового рахунку житлової площі на квартиру АДРЕСА_1 на нього), не міг вчиняти жодних дій щодо її реєстрації у вищезазначену квартиру у встановленому законом України порядку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 не зазначали, що були в квартирі АДРЕСА_1 , та не зазначали чи бачили вони речі позивача в квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона добре знає позивача, вони дружать. Вона не часто була в гостях у позивача, а тому номеру будинку та назву вулиці де мешкає позивач, вона не знає. Бувала на днях народженнях, де також були присутні чоловік, син та донька ОСОБА_14 . Позивач мешкає десь по АДРЕСА_6 .

Суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_12 зазначив, що він є сином позивача та померлого ОСОБА_1 , зараз він перебуває у ЗСУ. Так, він з дня його народження мешкав разом з матір`ю та батьком в квартирі АДРЕСА_1 . Батько бажав скласти заповіт на квартиру на нього, як сина, але не встиг. Він зареєстрований разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що померлий чоловік позивачки збирався прописати в квартиру дружину та сина, але не встиг, помер.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Суд позбавлений права залучати належних відповідачів по справі за своєю ініціативою або за ініціативою інших учасників провадження, окрім як за клопотанням позивача або його представника.

Позивач та її представник не заявляли клопотання про залучення в якості відповідача ОСОБА_12 .

Таким чином, вирішення даного спору без участі ОСОБА_12 , як сторони по справі, вплине на його майнові права, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки в судовому засіданні в якості свідка останній зазначив, що батько бажав скласти заповіт на квартиру на нього, як сина, але не встиг. Зараз він перебуває у ЗСУ, а свідок ОСОБА_17 зазначила, що померлий чоловік позивачки збирався прописати в квартиру дружину та сина, але не встиг, помер.

Крім того, згідно паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 виданого Павлоградським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області 27 вересня 2013 року, ОСОБА_1 з 26 березня 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Позначка про зняття її з місця реєстрації за вищезазначеною адресою відсутня.

В Постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 438/271/17, від 21 травня 2020 року по справі № 199/9418/16-ц викладена правова позиція стосовно того, що за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Так, суд зазначає, що позивач з 26 березня 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , відтак факт реєстрації її за вказаною адресою спростовує твердження про проживання у спірній квартирі. При цьому суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 106 ЖК УРСР ОСОБА_1 не має права вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_1 , оскільки вона не довела суду, що вселилася до оспорюваної квартири як член сім`ї наймача квартири, так як на час її вселення був інший квартиронаймач ОСОБА_4 , членам сім`ї якого були: дружина ОСОБА_5 , 1939 року народження, син ОСОБА_1 , 1966 року народження, донька ОСОБА_6 , 1969 року народження, що підтверджується ордером № 2343.

Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради № 29 від 17 лютого 2016 року, переоформлено фінансово-обліковий рахунок житлової площі на кв. АДРЕСА_1 слави на ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що головний квартиронаймач ОСОБА_5 виписана 30 грудня 2004 року. Склад сім`ї 1 чоловік. При цьому наявність зареєстрованих шлюбних відносин не свідчить про ведення спільного господарства подружжям та не підтверджує спільне проживання з ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження її позовних вимог, а саме про її проживання саме у спірній квартирі з дотриманням встановленого порядку при її вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, ведення спільного господарства з наймачами, виконання обов`язків наймача квартири після смерті основного квартиронаймача.

Показання свідків, які підтвердили постійне місце проживання позивача за адресою: кв. АДРЕСА_1 не є достатніми доказами на підтвердження позовних вимог, оскільки вони не дають змогу дійти переконливого висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі вищезазначеного, та оскільки позивачем не доведено, факту набуття права користування спірним житлом у встановленому законом порядку, факту постійного проживання однією сім`єю з наймачами, у спірній квартирі зареєстрована не була, оскільки була зареєстрована за іншою адресою, належних доказів на отримання письмової згоди від померлого чоловіка (наймача) на її вселення не надала, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», про встановлення факту проживання та користування квартирою, внесення змін до договору найму житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін