Номер провадження: 22-ц/813/1612/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Гуревського В.К. 11 червня 2021 року у м. Одеса,

встановила:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила визнати за ОСОБА_2 право власності, у порядку спадкування за законом, на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 44,0 кв. м, житловою площею 31,5 кв. м, реєстраційний номер майна 6236194; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1275,30 гривень та витрати на правову допомогу, пов`язану із досудовим врегулюванням та розглядом справи в суді в розмірі 13865,00 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

07 серпня 2014 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 10 вересня 2019 року ОСОБА_3 - дочка померлого ОСОБА_4 , звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом до майна ОСОБА_4 10 жовтня 2019 року з аналогічною заявою до вказаної нотаріальної контори звернулась дружина померлого - ОСОБА_2 . Позивач і Відповідач є спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців першої черги немає.

Однак, ОСОБА_2 не подала до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на належну частину квартири померлого, оскільки оригінали правовстановлюючих документів знаходились на зберіганні у відповідача.

22 травня 2020 року позивач отримала від державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено, що в зв`язку з неподанням документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку належної йому квартири.

В подальшому, ОСОБА_2 в особі свого представника неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з пропозицією надати до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на належну частку в квартирі ОСОБА_4 , на що отримувала відмови.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності, у порядку спадкування за законом, на 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 44,0 кв. м., житловою площею 31,5 кв. м, реєстраційний номер майна 6236194.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, а саме - сплачений судовий збір в розмірі 1275,30 гривень.

У апеляційній скарзі особа, яка не приймала участі у справі в суді першої інстанції - ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки є підстави вважати апелянта реальним власником 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_4 , то оскаржуваним судовим рішенням були прямо зачеплені та порушені права ОСОБА_1 як дійсного власника нерухомого майна.

Сторони про розгляд справи на 31 січня 2023 року були сповіщені належним чином.

23 січня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2014 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що 07 серпня 2014 року видано відповідне свідоцтво Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29 травня 2019 року, запис №5900.

10 вересня 2019 року ОСОБА_3 - дочка померлого ОСОБА_4 звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом до майна ОСОБА_4

10 жовтня 2019 року з аналогічною заявою до вказаної нотаріальної контори звернулась дружина померлого - ОСОБА_2 .

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 1261 ЦК України, є його дружина - ОСОБА_2 , позивач по справі, та дочка - ОСОБА_3 , відповідач по справі.

Після заведення спадкової справи, відповідач не подала правовстановлюючі документи на належну частину квартири померлого. Оригінали правовстановлюючих документів перебувають на зберіганні у відповідача. Вказане підтверджується, зокрема, тим, що саме ОСОБА_3 надано нотаріусу договір купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_2 , який міститься у матеріалах спадкової справи.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, померлий ОСОБА_4 був власником 1/4 частини в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 44 м. кв., житлова 31,5 м. кв., набута померлим на підставі договору купівлі-продажу р№ 10-2708 від 13 серпня 2004 року, посвідчений Першою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна 6236194.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач та відповідач мають право на отримання у спадщину по 1/8 частини спірної квартири.

22 травня 2020 року позивач отримала від державного нотаріусі Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено, що в зв`язку з неподанням документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку вищевказаної квартири, що передбачено ст. 68 Закону України «Пре нотаріат» та п. 4.14, 4.15, 4.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку спірної квартири.

Сторони робили спробу врегулювати спір в досудовому порядку, але згоди не дійшли.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно із ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та необхідність їх задоволення.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, апелянт ОСОБА_1 не є учасником даних спадкових правовідносин, не є стороною у справі, та не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта на наявність підстав вважати її реальним власником 1/4 частини вищевказаної квартири спростовуються матеріалами цивільної справи №521/8419/21.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у червні 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у якому просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину спірної квартири, при житті останнього, ОСОБА_1 не оскаржувалось, то правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності позивачки на 1/4 частину квартири за набувальною давністю не має.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки спадкові правовідносини, з приводу яких ухвалено оскаржуване у даній справі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року виникли за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, вимоги до скаржника - ОСОБА_1 не заявлялися та судом не вирішувалися, а тому апеляційний суд констатує, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки останньої судом у цій справі не розглядалося та не вирішувалось, що є підставою для закриття апеляційного провадження за її скаргою. Таким чином, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі у ОСОБА_1 відсутнє.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

На підставі викладених обставин та наявних у справі доказів колегія суддів доходить до висновку про те, що оскаржуваним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року не могли бути вирішені питання про права та обов`язки ОСОБА_1 .

Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п.3 ч.1 ст. 362, ст. 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Гуревського В.К. 11 червня 2021 року у м. Одеса, закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе