ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/127/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1723/22 Категорія: 310020000 Федорець С. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Зінченко Ірини Олександрівни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2022 (повний текст складено 18.11.2022, суддя в суді першої інстанції Федорець С.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

23.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з даною заявою до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23 років, мотивуючи про те, що відповідач є рідним батьком позивача. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.10.2018 року шлюб між відповідачем та матір`ю позивача було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати разом з матір`ю, ОСОБА_3 , та перебував на її утриманні. На теперішній час позивач навчається на денній формі навчання на факультеті інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», потребує матеріальної допомоги, оскільки самостійного заробітку не має. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на його утримання не надає.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2022 позов у справі задоволено повністю. Суд виходив з того, що відповідач має обов`язок щодо надання матеріальної допомоги синові, який продовжує навчання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подала 19.12.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги у справі. Зокрема, вказує, що позивачем подано до суду копії письмових доказів не засвідчених належним чином; місце проживання позивача зазначене ним у позовній заяві є недостовірним; твердження позивача, прийняте до уваги судом першої інстанції, стосовно розміру платежу за навчання не відповідає дійсності; позовні вимоги щодо неможливості поєднувати навчання та роботу позивачем не доведено належними доказами; позивачем не спростовано, що відповідач має літніх батьків, які потребують його матеріальної підтримки; позивач не доводить своїх витрат та не зазначає на які потреби хоче стягнути аліменти; позивач не довів наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти, а суд не мотивував свої висновки щодо цієї обставини; суд не мав повноважень на стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, у позовній заяві такий розрахунок відсутній, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

05.01.2023 представник відповідача подала доповнення до апеляційної скарги, якими просила приєднати до матеріалів справи довідку Виконкому Звенигородської міської ради, що позивач на території АДРЕСА_1 не проживає та повідомлення Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», що, зокрема, позивач здобуває спеціальність за денною формою навчання; за отриманням індивідувального графіку навчання не звертався, можливість отримання такого графіку передбачена; в гуртожитку не проживає вартість навчання за 2022/2023 навчальний рік 45 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. Враховуючи, що доповнення до апеляційної скарги подано поза межами строку на апеляційне оскарження апеляційний суд не приймає його до розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 25.06.2004, відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно довідок про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, позивач постійно зареєстрований зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Відповідно до копії студентського квитка НОМЕР_1 , довідки, виданої 02.09.2022 року в.о. декана факультету інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», позивач є студентом другого курсу денної форми навчання даного університету (а.с.10, 13).

Згідно Договору про навчання в Університеті від 20.08.2021 №638, навчання позивача є платним (а.с.11-12).

Відповідно до дублікатів квитанцій від 06.02.2022, 29.08.2021, 18.06.2022, 09.11.2021 ОСОБА_3 (матір`ю позивача) сплачено 11 250,00 грн. за кожною з квитанцій (а.с.15, 16).

Згідно до наданого стороною відповідача копії Договору найму житлового приміщення у гуртожитку від 13.08.2020, відповідач мешкає по АДРЕСА_2 (а.с.59-60).

Згідно до наданого рахунку-повідомлення та платіжних квитанцій, здійснює ОСОБА_4 , а не відповідач, оплата станом на 01.10.2022 року складала 1 336,66 грн. (а.с.61).

Згідно до наданих кредитних договорів, відповідач має декілька кредитних зобов`язань.

Згідно до наданих копій заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної в Київській області державної адміністрації, відповіді на заяву, заяв ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_3 , вбачається, що відповідач намагався вирішити питання щодо спілкування з позивачем, коли той був неповнолітнім, проте позивач відмовився від спілкування з батьком.

Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

За правилами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач, зазначив, що він навчається на денній формі навчання на платній основі, у зв`язку з цим не має можливості самостійно заробляти гроші на власне утримання, а відтак потребує матеріальної допомоги.

З системного аналізу фактичних обставин, встановлених судом при розгляді справи, та вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідач, як батько дитини має обов`язок утримувати її, попри досягнення сином повноліття, адже останній продовжує навчання в університеті та у зв`язку з цим несе відповідні витрати.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже слід відхилити апеляційні посилання скаржника на те, що суд не мотивував свої висновки щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти, адже скаржником не надано доказів того, що існують обставини, які спростовують таке твердження.

Посилання скаржника на те, що суд прийняв до уваги неналежно завірені копії документів, доданих до апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє виходячи з такого.

Так, відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.ч.2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55.

Пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003) визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації, який ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Вказаним вимогам подані до позовної заяви представником позивача копії документів відповідають.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставного вирішення судом відшкодування витрат на правничу допомогу, спростовуються наявними у матеріалах справи: копіями ордеру адвоката, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договору про надання правничої допомоги від 29.08.2022, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 29.08.2022, акту про прийняття-передачі наданих послуг від 20.09.2022, на відсутність яких та неналежне оформлення копій яких вказує скаржник. Витрати на професійну правничу допомогу належним чином підтверджені позивачем та є співмірними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у відповідача боргових зобов`язань за договорами кредитування не може впливати на його обов`язок щодо надання матеріальної допомоги сину, який продовжує навчання. Як цілком обґрунтованим є висновок суду, що позивач є студентом денної форми навчання і це унеможливлює фактично його працевлаштування, оскільки у робочий час він зобов`язаний відвідувати університет або проходити навчання в онлайн-форматі.

Також, посилання сторони відповідача на те, що мати також має обов`язок по утриманню свого сина, однак не здійснює цього, спростовуються наданими квитанціями, з яких вбачається, що мати вносить оплату за навчання свого сина, позивача по справі.

Таким чином, на думку суду вбачається, що повнолітній син дійсно потребує матеріальної допомоги від свого батька, а батько має змогу надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховані інтереси дитини.

Проте, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на утримання сина, не повністю врахував обставини справи, а саме, що середній дохід відповідача складає 11 144,65 грн. на місяць, а тому в рахуванням матеріального стану самого батька та його спроможності забезпечувати себе та свого повнолітнього сина, приходить до висновку, що належним розміром аліментів, які підлягають до стягнення з нього на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання є 1/5 частина його доходів щомісячно, що має задовольнити частину потреб позивача на навчання та більш відповідатиме матеріальним спроможностям апелянта.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2022 у даній справі належить змінити в частині визначення розміру аліментів, які стягуються з відповідача, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, задовольнивши частково апеляційну скаргу представника відповідача та визначивши до стягнення аліменти в розмірі 1/5 частини доходів відповідача щомісячно, в решті рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання змінити в частині розміру аліментів, які стягуються з відповідача, визначивши його у виді 1/5 частини всіх видів його доходу щомісячно.

У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2022 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 11.01.2023.

Суддя-доповідач

Судді