КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/307/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року місто Київ

справа №382/648/22

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Нарольського М.М., повний текст рішення складено 26 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за минулий час (за останні три роки) та до досягнення ним повноліття;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина в сумі 15473,50 грн.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона та ОСОБА_3 перебували у стосунках, в результаті яких вона завагітніла та народила сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі №382/1626/20 визнано, що відповідач є батьком ОСОБА_4 .

Вказувала, що в даний час вона та відповідач ведуть різні бюджети, матеріальної допомоги на утримання сина останній не надає, дійти згоди щодо розміру аліментів з відповідачем по справі вона не може.

Зазначала, що відповідач є працездатною особою, не перебуває на обліку в лікарні з будь-якими хронічними захворюваннями.

Посилалася на те, що вона просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме за останні три роки (строк позовної давності ) в зв`язку з тим, що відповідач не був зазначеним як батько їх спільного сина та цей факт унеможливлював її звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів.

Вказувала, що згідно із договором №1740-21 від 18 серпня 2021 року, укладеним між Національним транспортним університетом та нею, їх син навчається у вищезазначеному навчальному закладі на платній основі. Також син проживає в гуртожитку цього закладу, що підтверджується договором найму від 27 серпня 2021 року.

Враховуючи, що навчання та проживання є платними, позивач просила понесені додаткові витрати у розмірі 1/2 частини, що становить 15437,50 грн. стягнути з відповідача.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині в позові відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні аліментів за минулі три роки, в решті рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд не врахував, що позивач неодноразово усно зверталася до відповідача з вимогою сплати аліментів та після того як він дізнався, що є батьком дитини не вчинив жодних дій для того, щоб добровільно сплачувати аліменти чи матеріально допомагати сину.

Вказував, що позивач повідомляла відповідачу, що він є батьком але той всіляко відмовлявся від батьківства, а після визнання батьківства останній не вчинив жодних дій для налагодження контакту з сином та не бере участі у його вихованні.

Зазначав, що в рішенні суд першої інстанції констатував норми чинного законодавства, але по суті справа не була розглянута та не надано належної оцінки доказам.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 липня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття та в частині відмови у стягненні додаткових витрат у розмірі 15473,50 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів за минулі три роки.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів за минулі три роки, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила сина ОСОБА_4 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі №382/1626/20 визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулі три роки, позивач вказувала на те, що ОСОБА_5 не був зазначений як батько їх спільного сина та цей факт унеможливлював її звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів.

Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 18 травня 2020 у справі №215/5867/17, від 07 грудня 2022 року у справі №756/11185/20.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення аліментів за минулі три роки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач неодноразово усно зверталася до відповідача з вимогою сплати аліментів та після того як він дізнався, що є батьком дитини не вчинив жодних дій для того, щоб добровільно сплачувати аліменти чи матеріально допомагати сину, колегія суддів відхиляє, оскільки усні звернення позивача не є належними та достатніми доказами на підтвердження обставин, які мають бути доведені для стягнення аліментів за минулий час.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: