ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1103/23 Справа № 179/230/22 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 179/230/22

Номер провадження 22-ц/803/1103/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, головуючого судді Ковальчук Т.А. , по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості 1 / 2 автомобіля ,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що 24 серпня 2002 року між сторонами укладено шлюб. Оскільки подружні стосунки не склалися до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області подана позовна заява про розірвання шлюбу , справа № 179/59/22 . За період перебування у шлюбі вони з відповідачем за сумісні кошти 07 листопада 2020 року,придбали транспортний засіб марки «ВАЗ 211040» 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб., який зареєстровано на відповідача. Автомобіль «ВАЗ 211040» 2009 року випуску є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Враховуючи, що від дня придбання і по теперішній час транспортним засобом користується відповідач, доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. Згідно висновку експерта вартість автомобіля становить 98 000 грн. З урахуванням уточнень суми стягнення грошової компенсації ,просила в порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям, автомобіль «ВАЗ 211040» 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб. - залишити у власності ОСОБА_1 , зі стягненням з нього на її користь грошової компенсації вартості 1 / 2 частини автомобіля у розмірі 49 000 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено .

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки «ВАЗ 211040», 2009 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя, припинено право спільної сумісної власності на транспортний засіб марки «ВАЗ 211040», 2009 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «ВАЗ 211040», 2009 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації вартості 1 / 2 частини транспортного засобу марки «ВАЗ 211040», 2009 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , грошові кошти в розмірі 49 000 грн.; -сплачені витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 2 500 грн.; -судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивований законністю та обгрунтованістю рішення .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже,враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено,що 24 серпня 2002 року між сторонами був укладений шлюб , який розірвано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року.

Транспортний засіб марки «ВАЗ 211040 » 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб. зареєстровано 07 листопада 2020 року на ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 23 квітня 2022 року вказаний транспортний засіб 05 квітня 2022 року перереєстровано на нового власника (а. с. 84).

Висновком експерта № 81/22 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі від 20 червня 2022 року визначено середню ринкову вартість транспортного засобу «ВАЗ 211040» 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб., яка становить 98 000 грн (а. с. 100-102).

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того,що спірний автомобіль «ВАЗ 211040 » 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб. ,був спільною сумісною власністю подружжя,який було відчужено відповідачем без згоди дружини ОСОБА_2 ,належних доказів того,що отримані ним кошти було використано в інтересах сімї або 1 / 2 частина отриманих від продажу автомобіля коштів була передана позивачу суду не надано,а тому ОСОБА_2 має повне право на компенсацію 1 / 2 частини автомобіля «ВАЗ 211040 » 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб. в розмірі 49 00 грн .

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1-2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України.).

Так , згідно із частинами 1-2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За частинами 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477 ІV « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Встановивши, що автомобіль «ВАЗ 211040» 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб., придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач ОСОБА_1 відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1 / 2 частини спірного транспортного засобу.

При цьому висновок суду першої інстанції у повній мірі узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Визначаючи розмір компенсації продажу спільного автомобіля «ВАЗ 211040 » 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб., суд першої інстанції виходив із суми 98 000 грн., яка вказана у висновку експерта № 81/22 по судовій транспортно-товарознавчій експертизи щодо визначення ринкової вартості КТЗ від 20 червня 2022 року .

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не обґрунтовано взяв до уваги ціну встановлену у висновку експерта від 20 червня 2022 року в розмірі 98 000 грн є безпідставними виходячи з наступного.

Так,з досліджених матеріалів справи вбачається,що 16 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості 1 / 2 частини автомобіля. Одночасно позивачем надано клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи з метою встановлення ринкової вартості транспортного засобу (а.с.2-4,10,15-19).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 26 квітня 2022 року ,відповідач позов не визнавав та заперечував проти нього,оскільки між сторонами була усна домовленість про те,що автомобіль «ВАЗ 211040» придбаний у період шлюбу залишається в його користуванні без виплати компенсації ,а інше спільно нажите майно залишається позивачу . Просив призначену до розгляду справу розглянути за його відсутністю (а.с.35).

Ухвалою Магдалинівського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року по справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу спірного транспортного засобу та зобов`язано ОСОБА_1 надати транспортний засіб «ВАЗ 211040» для проведення експертизи (а.с.40-41).

13 травня 2022 року на адресу суду ОСОБА_1 надано пояснення відповідно якого ,у зв`язку з тим,що позивач порушила умови усної домовленості,пред`явивши позов до суду про поділ майна подружжя,шляхом стягнення грошової компенсації,позов не визнає ,та просить 18 травня 2022 року розглянути справу за його відсутністю (а.с.55).19 травня 2022 року ОСОБА_1 надана заява про розгляд справи за його відсутністю 20 травня 2022 року (а.с.67).

Ухвалою Магдалинівського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2022 року по справі продовжено транспортно-товарознавчу експертизу транспортного засобу та зобов`язано ОСОБА_1 надати експерту Пилипенку А.І. транспортний засіб «ВАЗ 211040» для проведення експертизи (а.с.74-75).

В письмових поясненнях від 10 червня 2022 року ОСОБА_1 зазначив,що ухвалою суду першої інстанції від 20 травня 2022 року його зобов`язано в період з 06 червня 2022 року по 10 червня 2022 року з 09.00 год. до 16.00 год. надати спірний автомобіль для проведення відповідної експертизи ,проте виконати ухвалу суду не має можливості,оскільки спірний автомобіль станом на 09 червня 2022 року йому не належить . На підтвердження вказаного відповідачем надано копію інформаційного листа ,виданого ТСЦ МВС № 1246 від 23 квітня 2022 року за вих. № 31/4-1246/К-21 (а.с.83,84).

Згідно з висновком експерта № 81/22 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення ринкової вартості КТЗ від 20 червня 2022 року середня ринкова вартість автомобіля

«ВАЗ 211040 » 2009 року випуску, об`єм двигуна - 1596 см. куб., державний номерний знак НОМЕР_2 станом на день проведення експертизи складає 98 000 грн . Зі змісту висновку вбачається,що експертом зазначено,що з 06 червня 2022 року по 10 червня 2022 року з 09.00 год. до 16.00 год. автомобіль «ВАЗ 211040 », реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 не був наданий. Експертом надано повідомлення про те,що провести експертне дослідження і відповісти на поставлене питання експерт не має можливості ,при цьому надає визначення середньої ринкової вартості автомобіля станом на день проведення експертизи (а.с.100-103).

Згідно заяви ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами справи 28 червня 2022 року (а.с.109).

15 липня 2022 року ОСОБА_2 надала до суду заяву про уточнення суми стягнення грошової компенсації вартості 1/ 2 частини автомобіля ,відповідно до вартості автомобіля ,встановленої експертом (а.с.114).

ОСОБА_1 18 липня 2022 року надано клопотання про визнання висновку експерта недопустимим та недостовірним доказом та заяву про розгляд справи без його участі (а.с.115-116,117).

01 серпня 2022 року та 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи без його участі з промовою в судових дебатах (а.с.126,148,149-151).

В апеляційній скарзі скаржник зазначає,що судовим експертом Пилипенко А.І. порушено вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5,а саме п.4.10 Інструкції відповідно якого , якщо експерт порушив клопотання про надання йому додаткових матеріалів,але протягом сорока п`яти календарних днів не отримав відповіді,він письмово повідомляє орган(особу),який(яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта),про неможливість надання висновку. Проте , перевіркою матеріалів справи такі посилання скаржника спростовуються матеріалами справи ,оскільки в клопотанні експерта від 10 травня 2022 року, судовий експерт повідомляє суд про отримання ухвали суду , у зв`язку з чим просить суд погодити із ним дату та час огляду автомобіля та здійснити оплату за проведення експертизи. У вказаному клопотанні судовим експертом зазначено,що відповідь на заявлене клопотання експерт повинен отримати на протязі 45 календарних днів з дати направлення клопотання. Ухвалою суду першої інстанції від 20 травня 2022 року продовжено по справі транспортно-товарознавчу експертизу та зобов`язано відповідача надати експерту для проведення експертизи для огляду автомобіль .Як вбачається з матеріалів справи ,висновок експерта складено 20 червня 2022 року ,тобто через 30 днів після ухвали суду. Щодо порушення експертом п.2.3. Інструкції ,то з матеріалів справи вбачається,що експертом не збиралися самостійно матеріали,які підлягають дослідженню,оскільки у висновку експерта № 81/22 зазначено,що спірний автомобіль на експертизу не був наданий. Вихідні данні ,на підставі яких експертом було проведено дослідження з визначення середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу мстилися в матеріалах цивільної справи № 179/230/22 ,а саме : модель автомобіля,рік випуску ,об`єм двигуна .

Ознайомившись з висновком судового експерта відповідач в разі незгоди з висновком на етапі підготовчого провадження мав право та можливість заявити клопотання про виклик експерта в судове засідання для надання усних пояснень щодо його висновку ,подати до суду висновок експерта,складений на його замовлення,заявити клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи,проте , ОСОБА_1 не було подано до суду першої інстанції жодного доказу вартості спірного транспортного засобу.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи принцип змагальності сторін в цивільному процесі, та той факт, що відповідачем жодного доказу щодо вартості автомобілю «ВАЗ 211040 » не надано,суд першої інстанції правильно виходив з встановленої середньої ринкової вартості транспортного засобу, згідно висновку експерта на виконання ухвали суду від 27 квітня 2022 року .

Визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями технічними характеристиками майна на час розгляду справи ,а тому судом апеляційної інстанції відхиляються твердження скаржника про те,що відображена в договорі купівлі-продажу вартість автомобіля в розмірі 20 420 грн є єдиною реальною ціною автомобіля . Як вбачається з наданого до апеляційної скарги договору купівлі-продажу від 05 квітня 2022 року № 1246/2022/3131179 ,який не надавався відповідачем до суду першої інстанції ,автомобіль ,що належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності,продано ОСОБА_3 ,який є батьком скаржника за 20 420 грн . Дана вартість автомобіля зазначена в графі договору п.3.1. за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20 420 грн, тобто договірну ціну.Слід зауважити,що відповідно до п.1.2. договору продавець гарантував,що майно, яке є предметом продажу за даним договором ,належить йому на праві власності,не обтяжене арештом, у розшуку,заставі не перебуває,не являється предметом спору у суді.Тоді як із позовом позивач звернулася до суду 16 лютого 2022 року (а.с.179-180).

Відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (предмет розгляду якої ідентичний даній справі ),провадження № 14-182цс21,Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків ,викладених зокрема ,і у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15,Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15 ц ,а тому посилання скаржника на вказані висновки не є слушними .

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ Гірвісаарі проти Фінляндії , п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення .

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 09 січня 2023 року .

Судді: