П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Київ

Справа №754/17179/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2453/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В., 02 травня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 02 травня 2022 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2022 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 22687,08 доларів США та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року. Між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 19 червня 2008 року було укладено кредитний договір №031.29-08/522, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 120765,00 дол США, проте обов`язок по його погашенню не виконав.

19 червня 2008 року в забезпечення умов виконання кредитного договору позивачем було укладеного договір поруки № 02-10/2366 з ОСОБА_3 , а також договір поруки № 02-10/2369 з ТОВ «ОБІО».

Відповідно до виконавчого напису від 16 січня 2018 року звернуто стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а саме: заборгованість за кредитом - 120759,37 дол США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 131319,25 дол США; загальна сума заборгованості становить 252078,62 дол США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

У зв`язку з невиконанням боржником та поручителями обов`язку щодо погашення заборгованості, у кредитора виникло право на нарахування заборгованості на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, що становить суму 22687,08 дол США та задовольнити ці вимоги за рахунок боржника та поручителів. Відтак позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО» про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО», ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 22687,08 дол США

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2986,36 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІО» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2986, 36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2986, 36 грн.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_3 , її представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує на те, що судом першої інстанції порушено право відповідача на подачу до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з цим, поза увагою суду залишилось те, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 травня 2016 року визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки №02-10/2369 від 19 червня 2008 року. Таким чином, ОСОБА_3 , не є особою, яка має зобов`язання перед кредитором у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та випадках, передбачених договором кредиту №031.29-08/522 від 19 червня 2008 року, тобто ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі. Крім цього, вказує що у даному рішенні Третейського суду був визначений інший розмір заборгованості, а тому банком безпідставно збільшено суму боргу на яку нараховані відсотки у цій справі. Також звертає увагу на те, що 16 січня 2018 року на підставі виконавчого напису нотаріуса ПАТ «Укрсоцбанк» набув права на задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки. А отже розрахунок заборгованості наданий позивачем не є належним і допустимим доказом.

Крім цього, представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_3 оплатила гонорар адвоката в сумі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією, тому відповідач має право на відшкодування за рахунок позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі та по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою у разі задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, представник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_5 частково визнала апеляційну скаргу, вказуючи про необізнаність ухвалення рішення третейським судом. У зв`язку з чим просила направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На стадії апеляційного перегляду справи позивач АТ «Альфа Банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк», відомості про що внесені до Державного реєстру банків /а.с.131-136/.

Інші учасники справи неодноразово повідомлялись апеляційним судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, тому керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується одним з відповідачів ОСОБА_3 , і нею визначені межі апеляційного оскарження, а саме в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до неї.

В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_3 .. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Наступним питанням є питання прийняття на стадії апеляційного перегляду справи доказів у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що справа була розглянута без участі відповідача ОСОБА_3 , вона була повідомлена про розгляд справи судом, так як нею 09 квітня 2022 року була отримана копія ухвали суд про відкриття провадження у справі /а.с.61/. Однак, нею 29 квітня 2022 року на адресу суду був направлений відзив на позовну заяву в додатках до якого містились копія рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 травня 2016 року у справі №2168/15, копія ухвали постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 травня 2016 року у справі № 2168/15, копія ухвали постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 червня 2016 року у справі №2168/15, копія зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою поданої до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №2168/15, копія договору про надання правничої допомоги №01/042022 від 22 квітня 2022 року з додатком №1, ордер на надання правової допомоги серія АА№1209010 від 25 квітня 2022 року, копія квитанція про здійснення витрат на правничу допомогу на суму 10000,00 грн, докази направлення відзиву позивачу. За даними перевірки статусу відстеження електронного ресурсу «Укрпошта» відправлення було вручено адресату - суду, 06 травня 2022 року.

Тобто відповідачем з моменту одержання ухвали суду 09 квітня 2022 року із додержанням п`ятнадцятиденного строку було здійснено відправлення засобами пошитого зв`язку відзиву на позову заяву з долученими до нього доказами, проте вручення цього поштового відправлення було здійснено після розгляду справи і ці матеріали відсутні в матеріалах цивільної справи. А отже враховуючи, що відповідачем додержані вимоги процесуального закону щодо подання відзиву і подання доказів разом з першою заявою, а також враховуючи їх відсутність в матеріалах справи не з вини відповідача ОСОБА_3 , їх значення для повного і всебічного з`ясування обставин справи, апеляційним судом в судовому засіданні розглянуто та задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та долучено їх до матеріалів справи.

По суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їх правовідносини.

19 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 031.29-08/522, за умовами якого Банк надав позичальнику кошти в сумі 120765,00 дол США, а позичальник зобов`язався повернути вказані кошти у визначений договором строк щомісячними платежами та зі сплатою процентів за користування ними /а.с.7-13/.

18 червня 2019 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1, якою було змінено графік погашення кредитної заборгованості /а.с.14/.

На забезпечення умов виконання Кредитного договору № 031.29-08/522 від 19 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та відповідачем ТОВ «ОБІО» 19 червня 2008 року було укладено Договір поруки № 02-10/2366 /а.с.15-17/.

Також 19 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір поруки №02-10/2366, за умовами якого вона, як поручитель поручається за виконання боржником ОСОБА_2 умов Кредитного договору № 031.29-08/522 від 19 червня 2008 року. Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом з відповідачем ОСОБА_2 солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором /а.с.18-19/.

Матеріали справи містяться дані про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з надання кредитних коштів /а.с.20/.

За твердженням позивача відповідач ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує. Вказане не спростовано стороною відповідача в ході розгляду справи.

Згідно з виконавчим написом від 16 січня 2018 року, вчиненим приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., на користь ПАТ «Укрсоцбанк» звернуто стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а саме: заборгованість за кредитом - 120759,37 дол США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 131319,25 дол США. Загальна сума заборгованості визначена у розмірі 252078,62 дол США /а.с.23/. Матеріали справи не містять даних про виконання цього виконавчого напису.

З розрахунку складеного позивачем вбачається, що ним нараховано 3 % річних на суму заборгованості в розмірі 252078,62 дол США за період з 12 жовтня 2018 року по 11 жовтня 2021 року, що становить суму 22687,08 дол США /а.с.24/.

Зі статуту АТ «Альфа Банк» вбачається, що він є правонаступником Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» /а.с.28-38/.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 травня 2016 року у справі № 2168/15 (з урахуванням ухвал про виправлення описок від 27 травня 2016 року та від 22 червня 2016 року) був задоволений частково позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» заборгованість по договору кредиту № 031.29-08/522 від 19 червня 2008 року в розмірі 2517928 (два мільйони п`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 03 коп та 25500 грн судових витрат.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «УКРСОЦБАНК», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою задоволено, визнано поруку ОСОБА_3 за Договором поруки № 02-10/2369 від 19 червня 2008 року - припиненою.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що порука припинена внаслідок порушення позивачем строку пред`явлення вимоги до цього поручителя /а.с.152,153/.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В порядку ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.

Частиною 1 ст. 51 цього Закону визначено, що рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

З наведених обставин справи вбачається, що 19 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 02-10/2366, за умовами якого вона, як поручитель, поручається за виконання боржником ОСОБА_2 умов Кредитного договору № 031.29-08/522 від 19 червня 2008 року та несе солідарну відповідальність разом з ним.

Однак, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 травня 2016 року у справі № 2168/15 визнано поруку ОСОБА_3 за Договором поруки №02-10/2369 від 19 червня 2008 року - припиненою. Матеріали справи не містять даних і сторона позивача не вказувала на обставини скасування цього рішення, а отже суд виходить з того, що таке рішення ухвалено, і встановлені ним обставини підлягають врахуванню.

Предметом спору у даній справі є стягнення компенсаційних витрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання. А отже враховуючи обставини припинення поруки, відсутність стягнення з неї заборгованості за рішенням третейського суду чи іншим способом, відповідач ОСОБА_3 не має обов`язку перед позивачем по сплаті 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції. Суд першої інстанції допустив не повне встановлення обставини справи, не вірно визначив характер правовідносин, що виникли між позивачем та ОСОБА_3 , та неправильно вирішив спір по суті позовних вимог пред`явлених до неї. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_3 .

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність підстав для задоволення позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_3 , понесені даним відповідачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок позивача.

Відповідачем ОСОБА_3 оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог пред`явлених позивачем до неї, а тому виходячи з положень ч.4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Таким чином, розмір судового збору при зверненні ОСОБА_3 з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції становить 4479,54 грн (2986, 36 грн *150%). А тому з позивача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 4479,54 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Також представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Горун Н.М. при зверненні з апеляційною скаргою просив стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 10000 (десять тисяч) грн, витрат пов`язаних із оплатою послуг із надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, заявником подані договір про надання професійної правничої допомоги і суді від 22 квітня 2022 року, згідно з додатком 1 до якого вартість робіт становить 10000 грн, ордер про надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція про оплату від 22 квітня 2022 року /а.с.160-163/. Адвокат Горун Н.М. приймала участь в судових засіданнях апеляційного суду.

Представник позивача не подав заперечень щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що зазначена заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов'язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

З огляду на наведене, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність предмета спору, ціну позову, значення справи для сторін, критеріїв співмірності та розумності, відсутність спростування заявленого розміру зі сторони позивача, колегія суддів вважає що заявлений та сплачений відповідачем ОСОБА_3 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000, 00 грн, є обґрунтованим та підлягає компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат - залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Сенс Банк») на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4479,54 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, в загальному розмірі 14479,54 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 09 лютого 2023 року.