ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/180/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2763/22 Категорія: 305010300 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі Черкаська обласна прокуратура; Головне управління Національної поліції в Черкаській області; Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він зареєстрований і є власником квартири АДРЕСА_1 . З 2017 року його не допускають користуватися квартирою і вимагають передати її в користування групі осіб, яку організував ОСОБА_2 , який проживає у коридорі і пожарному балконі під квартирою, займається вживанням і реалізацією наркотиків, займаються проституцією, в т.ч. у період карантину.

З 2017 року позивач почав викликати працівників поліції (близько 200 викликів). Вказує, що група, до якої входить ОСОБА_3 , завдавали шкоди дверям квартири, пошкодили двері на пожежний балкон, в зимовий період відсутнє теплозбереження. Неодноразово здійснювали погрози вбивством позивача та насильством його неповнолітньої дочки, принижували особу позивача, застосовували фізичну силу з нанесенням тілесних ушкоджень; на заяви позивача правоохоронні органи не реагували, внаслідок чого він звертався до суду і на підставі ухвал слідчих суддів працівниками поліції порушувались кримінальні провадження. Деякі кримінальні провадження закривалися, але такі рішення скасовувалися слідчими суддями. Крім того, ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України, за ч.3 ст. 185 КК України.

Крім того, позивач вказує, що в будинку і прибудинковій території побудовані самочинні забудови і перепланування, які не мають дозвільних і проектувальних документів та впливають на правильний розрахунок комунальних платежів, оскільки особи, які вчинили самочинні забудова, незаконно користуються збільшеними площами, а плата їм не нараховується. Самочинні забудови мають руйнівний характер, що вказує на злочин службових осіб Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування і Інспекції ДАБК у Черкаській області, оскільки вони зобов`язані внести припис та в судовому порядку зобов`язати знести самочинні прибудови і перепланування.

Також вказує, що ОСОБА_4 за фіктивними документами провела реєстрацію ОСББ та на власний розсуд використовує фінанси за оплату комунальних послуг, жодних зборів не проводилось, кошториси не затверджувалися тощо, внаслідок чого внесені відомості до ЄРДР і розслідується кримінальне провадження.

Крім того, позивач зазначає, що в коридорі біля квартири АДРЕСА_2 група осіб із ОСОБА_2 встановили символіку фашизму, на що не реагує прокуратура і поліція.

На думку позивача, ГУ НП в Черкаській області та Черкаська обласна прокуратура незаконними рішеннями, протиправною бездіяльністю, неефективним розслідуванням кримінальних проваджень, заподіяли значних збитків, чим завдали матеріальної та моральної шкоди.

Вказує, що він вимушений проживати за іншою адресою з умовою повної сплати комунальних послуг. Отже матеріальна шкода складає 41150 грн. 53коп. (пошкодження вхідних дверей, пошкодження дверей виходу на пожежний балкон, недопускання до власності по комунальних послугах). Витрати на лікування, перенесення нервових стресів і душевних страждань з 2017 року, лікування зубів 4925грн. 73коп. Його дочка не може користуватися квартирою та навчатися у школі, яка поруч із будинком. Також мало місце пошкодження дверей квартири 2150грн. 00коп. Отже, матеріальна шкода становить 58226грн. 26коп.

Крім того, позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди на суму 390000 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь у якості відшкодування матеріальної шкоди 58 711,26 грн., та моральної шкоди - 390 000,00 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не доведені позовні вимоги, не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заподіяної йому матеріальної, моральної шкоди відповідачами ГУ НП в Черкаській області та Черкаською обласною прокуратурою, причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю, діями, рішеннями відповідачів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення ухвалене неправосудним судом, оскільки позивачем 06 вересня 2022 року було заявлено відвід судді Позарецькій С.М. та ухвалою суду від 07 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Зазначає, що судом не викладено зміст спірних правовідносин у оскаржуваному рішенні про те, що відповідачі (поліція і прокуратура) у встановлений статтею 219 КПК України строк не провели досудове розслідування та не звертались до слідчого судді із клопотанням про продовження строку досудового розслідування.

Вказує, що у жодному кримінальному провадженні, які зазначаються у справі, не встановлено осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Стверджує, що судом не застосовано положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався позивач.

Вважає, що основний фактор бездіяльності прокуратури і поліції відсутність досудового розслідування роками та намагання закрити кримінальні провадження за строком давності і не встановлених осіб.

Черкаська обласна прокуратура та Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких заперечують проти її задоволення та вказуючи на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзиви на апеляційну скаргу, у якому вказує, що органами прокуратури і слідства йому завдано матеріальної і моральної шкоди над тривалим досудовим розслідуванням і закриттям кримінальних справ за строками давності та невстановлених осіб, тому він просить залишити без задоволення всі заперечення відповідачів, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 із посиланням на положення статті 1176 ЦК України просив стягнути на його користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням прокуратури Черкаської області та Головного управління Національної поліції України в Черкаській області.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до роз?яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача чи його посадової або службової особи.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно визначено, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому посилання в апеляційній скарзі на протилежне, є безпідставним.

Судом першої інстанції встановлено, що органами Національної поліції здійснюється досудове розслідування за кримінальними провадженнями: №0000174 від 09 листопада 2018 року за фактом погроз вбивством ОСОБА_1 з боку його сусіда ОСОБА_2 , за ч.1 ст. 129 КК України; №0001053 від 25 грудня 2020 року за ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень невстановленими особами; №0000021 від 10 березня 2021 року за фактом спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень за ч.1 ст. 125 КК України; №0000001 за ч.1 ст. 317 КК України за фактом вживання невстановленими особами наркотичних засобів у будинку АДРЕСА_3 ; № 0000735 від 30 січня 2018 року про те, що службовими особами Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Інспекції ДАБК у Черкаській області самоправних дій, за ст. 356 КК України; №0000103 від 05 липня 2017 року за ч.1 ст. 364-1 КК України за фактом створення ОСББ «Переможець-32», незаконності укладення договорів тощо; №0000017 від 30 січня 2020 року за ч.1 ст. 190 КК України щодо неправомірних дій голови правління ОСББ «Переможець-32».

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів, зокрема, як вказує позивач, незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням прокуратури. Вказані кримінальні провадження на даний час розслідуються органами досудового розслідування та жодних рішень щодо встановлення бездіяльності і неефективного розслідування цих органів матеріали справи не містять.

Суд правильно визначив, що скасування слідчими суддями постанов про закриття кримінального провадження, а також задоволення скарг ОСОБА_1 про не внесення відомостей до ЄРДР за його заявами, не є беззаперечними доказами довготривалої бездіяльності та неефективного розслідування органами досудового розслідування та завдання ОСОБА_1 моральної і матеріальної шкоди саме діями органів досудового розслідування (поліції та прокуратури).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі (поліція і прокуратура) у встановлений статтею 219 КПК України строк не провели досудове розслідування та не звертались до слідчого судді із клопотанням про продовження строку досудового розслідування; що у жодному кримінальному провадженні, які зазначаються у справі, не встановлено осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також на те, що основний фактор бездіяльності прокуратури і поліції відсутність досудового розслідування роками та намагання закрити кримінальні провадження за строком давності і не встановлених осіб, також не підтверджені належними доказами тому не спростовують правильності висновків суду про недоведеність позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2023 року.

Судді