№ 207/2359/22
№ 2-п/207/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» адвоката І.В. Істамової про перегляд заочного рішення Баглійського районного суду м Дніпродзержинська від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В

Заочним рішенням Баглійського районного суду м Дніпродзержинська від 17 листопада 2022 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивача задоволені.

Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що повідомлення про слухання справи відповідачем чи представником відповідача отримано не було, в матеріалах відсутні належні докази про вручення повідомлення про розгляд справи відповідачу. Також, вони не згодні з сумою стягнутих витрат на правничу допомогу.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, будучи повідомленим належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представником надано суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до якого просив розглянути заяву про перегляд заочного рішення за його відсутністю та за відсутністю позивача, проти задоволення заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заперечував, посилаючись на те, що для скасування рішення Баглійського районного суду м Дніпродзержинська від 17 листопада 2022 року немає законних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що необхідно залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи знаходяться повідомлення про вручення поштового відправлення, які підтверджують, що відповідач був належним чином повідомлений і при чому кілька разів про час розгляду даної справи (ар.с.50, 57). Однак, відповідач ухилився від процесуального обов`язку - явки в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачем було направлено до суду відзив на позовну заяву, який відповідно до дати проставленої на конверті було відправлено до суду 01.12.2022 року, в той час, як судове засідання було призначене вже втретє на 17.11.2022 року.

Окрім цього, при вирішенні питання про перегляд заочного рішення суд виходив з наступного.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №192/875/17 сформовано наступний правовий висновок. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача не вказав, не надав та не обґрунтував докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Лише зазначив, що вважає неспівмірними стягнуті витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. 00 коп., в той час як, додатковим рішенням суду від 01.12.2022 року стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду від 17 листопада 2022 року та призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні, оскільки відповідач знав, що в провадженні Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться дана справа. Також в матеріалах справи. (ар.с. 50, 57) є повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу АТ КБ «Приватбанк», які підтверджують той факт, що відповідач кілька разів повідомлявся про час розгляду даної справи, але жодного разу так і не з`явився у судове засідання.

Окрім цього, відповідачем не доведено, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, так як нічого нового в заяві про перегляд заочного рішення відповідач не зазначив, тобто взагалі не вказав, чому він не згодний з судовим рішенням.

Слід також зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44. ЩІК України учасники судовою процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, процесуально-правові підстави для скасування заочного рішення у справі відсутні.

До того ж, відповідно до ч. І ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вирішальним є той факт, що посилаючись на незгоду із висновками суду по суті прийнятого рішення, Відповідач не надає жодних нових доказів по справі, які мали б значення для правильного вирішення спору, не вказує, які процесуальні права та яким чином були ним не реалізовані під час заочного розгляду справи.

По суті, вся заява про перегляд заочного рішення зводиться до незгоди із висновками суду по суті вимог. Разом з цим питання неправильного застосування норм матеріального права не є предметом перевірки судом під час процедури перегляду заочного рішення.

Фактично, вся незгода із прийнятим заочним рішенням по справі зводиться до незгоди із додатковим рішенням суду від 01.12.2022 р. про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00грн.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» вважає, що суд, приймаючи рішення про компенсацію витрат на правову допомогу, мав би обмежити з урахуванням ціни позову та інших конкретних обставин справи цей розмір гонорару з огляду на критерій розумності таких витрат.

Проте із запереченнями відповідача неможливо погодитись, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах та висновках суду.

Суд, приймаючи додаткове рішення від 01.12.2022 року, стягнув лише 3000,00 грн. із заявлених 7000,00 грн., виходячи із принципу співмірності заявленим позовним вимогам, тобто і так зменшив суму заявлених витрат на правову допомогу на більш ніж 60%, чим спростовуються заявлені доводи відповідача.

Додана квитанція №21-11 від 21.11.2022 р. на суму 7000,00 грн., є належним підтвердженням сплати за договором, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду від 16.04.2020 р, у справі №727/4597/19, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

На підставі вищезазначеного заява представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на підставі п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Заяву представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» адвоката І.В. Істамової про перегляд заочного рішення Баглійського районного суду м Дніпродзержинська від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М.Юрченко