ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/816/23 Справа № 428/3079/21 Суддя у 1-й інстанції - Шубочкіна Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 428/3079/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Тимофєєва В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Шубочкіною Т.В. у м. Сєвєродонецьку Луганської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту нецільового використання аліментів, зобов`язання використовувати аліменти за цільовим призначенням, встановлення порядку сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що за час сумісного проживання у нього з відповідачем ОСОБА_2 народилась спільна дитина - ОСОБА_4 . Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 травня 2017 року з позивача було стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 . Згідно з довіреністю від 07 березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 уповноважив відповідача ОСОБА_3 отримувати належні їй аліменти.

У 2018 році та у 2021 році позивач неодноразово звертався до служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, а також ВЦА м. Сєвєродонецьк Луганської області з метою перевірки цільового використання аліментів, однак згідно відповідей уповноважених органів таку перевірку здійснити неможливо, оскільки з 2018 року відповідач ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання відповідача ОСОБА_3 не проживають.

На підставі викладеного позивач вважає, що аліменти, які він сплачує з 2017 року на утримання малолітнього сина використовуються не за цільовим призначенням тому просив суд встановити факт нецільового використання відповідачем ОСОБА_3 аліментів, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 використовувати аліменти за цільовим призначенням, встановити порядок сплати аліментів на особистий рахунок дитини та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 повернути грошові кошти, які вона використала за нецільовим призначенням.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неврахування того, що аліменти, які він сплачує з 2017 року на утримання малолітнього сина використовуються не за цільовим призначенням.

Зауважує на тому, що третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради не здійснювала періодично перевірки одержувача аліментів щодо їх використання за цільовим призначенням, хоча позивач неодноразово звертався до третьої особи з відповідними заявами, а разова перевірка була проведена формально.

Отже, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради не надала жодних документів які б підтверджували той факт, що отримані ОСОБА_3 аліменти використовувались за їх призначенням, в той час як позивач вважає, що ОСОБА_3 аліменти, які призначенні на утримання дитини, використовує на власні потреби.

Також апелянт зауважує на тому, що провадження у справі було відкрито з порушенням строків, визначених ЦПК України, а посилання в судовому рішенні на те, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про розгляд справи є безпідставними, оскільки про розгляд справи вони повідомлені не були.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Сєвєродонецьку Луганської області, про що 12 червня 2012 року, складено відповідний актовий запис № 468. Батьком записаний - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.05.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась друга дитина - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Батьком дитини записаний позивач - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_6 .

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року у справі № 425/2758/20, змінено розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 травня 2017 року у справі № 425/1121/17, з 1/4 частки з усіх видів заробітку на 1/6 частку з усіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Листом Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради № 411 від 25 вересня 2019 року повідомлено, що ОСОБА_2 разом з сином, ОСОБА_7 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тому зробити висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно Порядку, затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 15 листопад 2018 року, не вдалося можливим. З бесіди з бабусею малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з`ясовано, що вона, за довіреністю від ОСОБА_2 , отримує аліменти та регулярно надсилає їх дочці на утримання малолітнього ОСОБА_9 , 2012 року народження.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 184/М-1359 від 06 лютого 2019 року повідомлено, про перетинання кордону 09 березня 2018 року громадянином України ОСОБА_10 , пункт пропуску «Просяне», напрям «виїзд», за згодою батька.

Також листом Міністерства внутрішніх справ по Республіці Адигея № 3/70 від 20 листопада 2020 року повідомлено, що станом на день надання вказаної відповіді громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишили територію Російської Федерації та знаходяться на території Арабської держави Іорданія.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту нецільового використання аліментів, зобов`язання використовувати аліменти за цільовим призначенням, встановлення порядку сплати аліментів позивач посилався на те, що він вважає, що аліменти, які він сплачує з 2017 року на утримання малолітнього сина використовуються відповідачем ОСОБА_3 не за цільовим призначенням.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних доказів на підтвердження факту нецільового використання аліментів позивачем до матеріалів справи не додано

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

У випадку, якщо нецільове використання аліментів органом опіки й піклування попередньо не встановлено, платникові необхідно надати суду відповідні докази.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що жодних належних доказів на підтвердження факту нецільового використання аліментів позивачем до матеріалів справи не додано, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позиачем по справі не доведено факту використання відповідачем ОСОБА_3 аліментів, які позивач сплачує з 2017 року на утримання малолітнього сина.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про те, що третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради не здійснювала періодично перевірки одержувача аліментів щодо їх використання за цільовим призначенням, хоча позивач неодноразово звертався до третьої особи з відповідними заявами, а разова перевірка була проведена формально, оскільки незгода позивача з діями Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради щодо не здійснення повноважень по перевірці одержувача аліментів щодо їх використання за цільовим призначенням, не є підставою вважати, що аліменти, які позивач сплачує з 2017 року на утримання малолітнього сина, використовувались відповідачем ОСОБА_3 не за їх цільовим призначенням.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради не надала жодних документів які б підтверджували той факт, що отримані ОСОБА_3 аліменти використовувались за їх призначеням, в той час як позивач вважає, що ОСОБА_3 аліменти, які призначенні на утримання дитини, використовує на власні потреби колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з наявних в матеріалах справи документів, зокрема з листа Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради № 411 від 25 вересня 2019 року та Акту державного виконавця Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 23 жовтня 2018 року убачається, що ОСОБА_3 регулярно надсилає аліменти ОСОБА_2 , про що вона особисто надала свої пояснення. При цьому жодних доказів на спростування вказаних тверджень відповідача ОСОБА_3 , позивачем не надано, будь-яких клопотань щодо витребування доказів руху коштів, які позивачем перераховувались в рахуногк сплати аліментів позивачем заявлено не було.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального справа при розгляді даної справи, оскільки такі порушення не призвели до неправильності вирішення спору по суті.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: