Номер провадження: 22-ц/813/3150/23
Справа № 501/956/22
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Петрюченко М.І. 24 травня 2022 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, та просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 918,32 грн.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначала, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2021 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн., а також під час навчання у розмірі 4 080,00 грн. Вказане судове рішення постановою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року було змінено та зменшено розмір аліментів на дитину до 2 000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, та стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини на лікування та оздоровлення в розмірі 3 300,00 грн., в іншій частині рішення скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Після ухвалення відповідного рішення та пред`явлення його до виконання до відділу державної виконавчої служби, відповідач аліменти на утримання доньки не сплачував.

Згідно розрахунку заборгованості від 29 грудня 2021 року, встановлена заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2021 року в сумі 8 918,32 грн.

У зв`язку із викладеним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 918,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Крім того, представник апелянта просить постановити окрему ухвалу на адресу Іллічівського міського суду Одеської області щодо порушень, допущених під час розгляду справи, а саме - неповідомлення відповідача про судові засідання, призначені на 03 травня 2022 року та 24 травня 2022 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість за сплати аліментів, як періодично виникала, мала місце не з вини відповідача, а через незнання останнім про існування рішення суду, арешту коштів на зарплатному рахунку, невиконання своїх обов`язків посадовими особами державної виконавчої служби.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 серпня 2008 року (а.с.39)

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн., а також під час навчання у розмірі 4 080,00 грн. Вказане рішення постановою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року було змінено та зменшено розмір аліментів на дитину до 2 000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, та стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування та оздоровлення доньки в розмірі 3 300,00 грн., в іншій частині рішення скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У квітні та листопаді 2021 року міським судом Одеської області видано виконавчі листи по цивільній справі №501/22/21 (а.с.5-12).

Постановою начальника відділу Арцизького районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 травня 2021 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по цивільній справі №501/22/21 (а.с.30).

Згідно розрахунку заборгованості від 01 червня 2021 року, складеного заступником начальника відділу Арцизький районного відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлена заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 01 червня 2021 року у розмірі 18 580,65 грн. (а.с.37).

Згідно розрахунку заборгованості від 29 листопада 2021 року, складеного заступником начальника відділу Арцизький районного відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлена заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 у період з січня 2021 року по 29 листопада 2021оку, яка складає 16 918,32 грн. (а.с.33).

Згідно розрахунку заборгованості від 29 грудня 2021 року, складеного заступником начальника відділу Арцизького районного відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлена заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2021 року у розмірі 8 919,32 грн. (а.с.34).

Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд першої інстанції об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів сторін врахував при встановленні доведеності вини відповідача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2019 року у справі № 752/10763/14-ц (провадження N 61-46628св18).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено у ч.1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Посилання відповідача про те, що він дізнався про існування рішення про стягнення аліментів через електронний додаток «Дія» та у подальшому, після отримання копії рішення, 24 травня 2021 року подав апеляційну скаргу; взяття відділом ДВС обов`язку примусового виконання (стягнення коштів із заробітної плати, накладення арешту на кошти боржника), відповідач був позбавлений своєчасно перераховувати кошти стягувачеві, тощо - не мають правового значення для розгляду даної справи, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений добровільної можливості перерахувати аліменти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби за місцем виконання виконавчого листа про стягнення аліментів згідно вимог ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність передбачених ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

У позовній заяві ОСОБА_3 наведено розрахунки заборгованості по аліментах, складені 01 червня 2021 року, 29 листопада 2021 року, 29 грудня 2021 року заступником начальника відділу Арцизький районного відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Вказані розрахунки містять розмір поточних аліментів, які підлягали до сплати відповідачем щомісячно з січня 2021 року по листопада 2021 року.

Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі N 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі N 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі N 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1х1%хQ1)+(А2х1%хQ2)+(Аnх1%хQn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Тобто за формулою розрахунку, яка вказана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, однак з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

Вказані висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року, судом першої інстанції враховані не були, однак на законність оскаржуваного рішення суду це не вплинуло, оскільки розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів зроблений позивачем саме за формулою розрахунку, зазначеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний висновок здійснено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

Позивачем в позові надано розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника відділу Арцизький районного відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Розмір пені позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати - з січня 2021 року і до листопада 2021 року.

Згідно даного розрахунку, загальний розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів у період з січня 2021 по листопад 2021 складає 19 725,44 грн. (а.с.3).

Дослідивши наведений розрахунок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обчислений позивачем розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів є вірним.

Однак, враховуючи, що ч.1 ст.196 СК України встановлено граничний розмір пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягала стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 918,32 грн., тобто у розмірі, визначеному у розрахунку заборгованості по аліментах від 29 грудня 2021 року (а.с.34).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягали задоволенню.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що заборгованість за сплати аліментів, як періодично виникала, мала місце не з вини апелянта, а через незнання останнім про існування рішення суду, арешту коштів на зарплатному рахунку, невиконання своїх обов`язків посадовими особами державної виконавчої служби.

Як вже вказувалось вище, незнання відповідачем про існування рішення суду, арешту коштів на зарплатному рахунку, не є поважною причиною, яка звільніє особу від передбаченого законом обов`язку зі сплати аліментів.

Крім того, апелянтом не надано належних доказів того, що після зняття 01 лютого 2022 року арешту з його рахунків, ОСОБА_1 була сплачена заборгованість за аліментами у добровільному порядку.

Посилання апелянта на невиконання своїх обов`язків посадовими особами державної виконавчої служби не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки вказане питання мало бути вирішено ОСОБА_1 у порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про необхідність постановлення окремої ухвали на адресу Іллічівського міського суду Одеської області щодо порушень, допущених під час розгляду справи, а саме - неповідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 24 травня 2022 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України, не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Колегія суддів враховує, що у відзиві на позовну заяву представником ОСОБА_1 власноруч зазначено, що останній просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, та у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.72).

Тобто, у даному випадку, мова йде не про проведення лише одного судового засідання, призначеного на 03 травня 2022 року, за відсутності ОСОБА_1 та його представника, а про розгляд цивільної справи взагалі за відсутністю відповідача та його представника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять необхідну кількість належних доказів, необхідних для правильного вирішення справи, і представником ОСОБА_1 не зазначено у апеляційній скарзі, які саме докази, що мають вирішальне значення для справи, не були ним подані до суду до ухвалення оскаржуваного судового рішення. Також, апелянт не позбавлений був передбаченого законом права подати такі докази до суду апеляційної інстанції, що останнім зроблено не було.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції не вбачається.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 січня 2023 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе