КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/455/2023
У Х В А Л А

13 січня 2023 року місто Київ

справа № 361/5195/15

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Смирнової Є.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року позов ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 31 жовтня 2022 року подала апеляційу скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року.

На виконання вимог ухвали на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому остання просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року.

На обґрунтування клопотання посилалася на те, що її представник - адвокат Аветисян P.M. справді був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року та написав розписку про отримання його копії, але фактично помилково йому було видано ухвалу по іншій справі, а саме №754/8315/22, до якої вона не має жодного відношення.

Вказувала, що повний текст ухвали вона не отримувала, її представник адвокат Аветисян P.M. отримав її на електронну адресу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а саме 19 жовтня 2022 року, а без мотивувальної частини ухвали обгрунтовану апеляційну скаргу подати було неможливо.

Зазначала, що апеляційна скарга датована 27 жовтня 2022 року, а направлена до суду 31 жовтня 2022 року, тому що сума судового збору у розмірі 5481,00 грн. для неї як пенсіонера є значною і їй необхідно було її знайти та сплатити, на що також потрібен певний час з урахуванням повітряних тривог та відключення світла.

Вважає, що якщо десятиденний строк на апеляційне оскарження рахувати з 19 жовтня 2022 року (дата отримання ухвали на електронну адресу), то з урахуванням вихідних днів строк закінчується 31 жовтня 2022 року, коли і була подана апеляційна скарга.

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загальному чи спрощеного позовного провадження.

Частиною 4 ст.287 цього ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції кодексу, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з п.13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року повинен відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та становити десять днів.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року залишено без задоволення.

А тому останнім днем для подання апеляційної скарги на заочне рішення суду є 13 жовтня 2022 року, а апеляційна скарга була подана відповідачем ОСОБА_1 до суду 31 жовтня 2022 року.

Разом з тим, наведені апелянтом причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Посилання апелянта, як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження на те, що повний текст ухвали ОСОБА_1 не отримувала, а її представник адвокат Аветисян P.M. отримав її на електронну адресу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а саме 19 жовтня 2022 року, а без мотивувальної частини ухвали обгрунтовану апеляційну скаргу подати було неможливовідхиляються, оскільки дата отримання апелянтом повного тексту ухвали, якою відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, не впливає на строк оскарження заочного рішення суду, оскільки строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що згідно з ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - Аветисян Р.М. був присутній в судовому засіданні під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року та під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року (а.с.201-202).

Копію резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - Аветисян Р.М. отримав 03 жовтня 2022 року, про що свідчить розписка (а.с.204).

Доводи про те, що представник - адвокат Аветисян P.M. справді був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року та написав розписку про отримання його копії, але фактично помилково йому було видано ухвалу по іншій справі, а саме №754/8315/22, до якої вона не має жодного відношення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки останній не був позбавлений можливості звернутися до суду та отримати копію вступної та резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року у даній справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальним законом передбачено оскарження не ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а безпосередньо самого рішення, а відтак отримання та/або не отримання повного тексту ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення не перешкоджає відповідачу оскаржити безпосередньо рішення суду.

Посилання апелянта на те, що апеляційна скарга датована 27 жовтня 2022 року, а направлена до суду 31 жовтня 2022 року, тому що сума судового збору у розмірі 5481,00 грн. для ОСОБА_1 як пенсіонера є значною і їй необхідно було її знайти та сплатити, на що також потрібен певний час з урахуванням повітряних тривог та відключення світла не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки остання мала право відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» звернутися до апеляційного суду з заявою про відстрочення сплати судового збору.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду відповідачне вказала та доказів на підтвердження цього не надала.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Смирнової Є.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: