ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1668/23 Справа № 213/2067/19 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 213/2067/19

провадження № 22-ц/803/1668/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/2067/19 за заявою ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року (суддя Мазуренко В.В.),постановлену в приміщенні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 11 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконання. Свої вимоги мотивував тим, що стягувач фактично не проживає з дитиною на утримання якої нею стягнуто аліменти з боржника, а тому не має прав для отримання грошових коштів на утримання дитини. Крім того, дитина зареєстрована і фактично мешкає з ним. На підставі зазначеного, просив визнати судовий наказ, виданий Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року у справі № 213/2067/19 таким, що не підлягає виконанню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що судовий наказ було видано відповідно до норм цивільного процесуального закону, підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявника.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що мати дитини ОСОБА_1 після винесення судового наказу про стягнення аліментів на дитину виїхала за кордон та переважно проживала там. На думку скаржника, показання свідка матері стягувача ОСОБА_4 не можуть вважатися беззаперечними доказами у справі, оскільки вона є особою зацікавленою у вирішенні справи. Акти та довідки про постійне проживання дитини з матір`ю також спростовуються довідкою Державної прикордонної служби України та не підтверджують факту постійного проживання дитини саме з матір`ю ОСОБА_1 . Більш того, судом визнано належними та допустимими докази стягувача ОСОБА_1 , які направлені засобами електронної пошти без накладання електронного цифрового підпису, а також їх паперовий варіант, який направлено з м. Кривого Рогу від імені матері стягувача ОСОБА_4 , тоді як у самих поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що на момент їх подання до суду перебуває за кордоном в Республіці Польща. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів про передачу стягувачем пояснень з додатками.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Мірошниченко М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 надала суду відомості щодо свого місця проживання та місця проживання дитини як на день постановлення судового наказу, так і на сьогоднішній день, що беззаперечно свідчить про відсутність існування між батьками дитини спору про право, яким в даному випадку є визначення місця проживання дитини, що є визначальним для стягнення аліментів на утримання дитини тому з батьків, з ким дитина проживає фактично і на чиєму утриманні, відповідно, знаходиться. Посилання боржника, що пояснення та документи, надіслані ОСОБА_1 , яка наразі з дитиною проживає в Республіці Польща, є недопустимим доказом, спростовуються свідком ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що передання кореспонденції відбувалось за допомогою перевізників. Доводи, наведені ОСОБА_1 , що тільки через рік після постановлення судового наказу, вона стала їздити на заробітки до Польщі, тимчасово там перебувала і поверталась в Україну до дитини, що проживала з її батьками, утримувала дитину, оскільки батько дитини ухилявся від сплати аліментів, не спростовані жодним доказом зі сторони боржника. На підставі зазначеного, вважає, що судовий наказ було видано відповідно до норм цивільного процесуального закону, а підстави для визнання його таким, що не підлягає задоволенню, відсутні.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. .

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01 липня 2019 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 213/2067/19 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , в розмірі ј частини його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2019р. до досягнення дитиною повноліття.

Згідно Акту 1 та Акту 2 від 24.05.2019р ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали на момент винесення вказаного судового наказу без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 , 2012 року народження, там же фактично проживала станом на 27.07.2022р. Дані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_4 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05.01.2022р.,- ОСОБА_5 , 2012 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі з ОСОБА_1 . У родині вихованням дитини займається ОСОБА_1 , яка відвідує школу, контролює поведінку дитини, цікавиться успіхами. Батько дитини з родиною не проживає, в школу не з`являється.

З конверту, в якому знаходились письмові пояснення стягувача ОСОБА_1 та додані документи, встановлено, що до суду вони були направлені ОСОБА_4 . Дана особа була допитана в суді, та з її пояснень встановлено, що письмові пояснення стягувач підписала самостійно та з Польщі направила їй (свідку) в Україну для передачі до суду. Таким чином, спростовано твердження представника боржника, що пояснення підписані не стягувачем ОСОБА_1 , та таким чином даний документ з додатками було прийнято судом першої інстанції.

За клопотанням представника боржника було витребувано інформацію про перетин кордону ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та з отриманої інформації випливає, що дійсно стягувач періодично виїздила за кордон, також встановлено що дитина ОСОБА_5 з 04.10.2021 року також виїхала за кордон. Вказане також підтверджується копіями закордонних паспортів та посвідок на проживання ОСОБА_1 та дитини, та з пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживають разом в Польщі, та дитина там відвідує школу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що судовий наказ було видано відповідно до норм цивільного процесуального закону та підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї тритини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживає дитина, та є безумовним.

За змістом статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (стаття 431 ЦПК України).

Відповідно до статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В пункті 4 Узагальнення судової практики ВССУ №8 від 25 вересня 2015р. надані роз`яснення словосполучення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 7 статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Крім того, відповідно до частини 8 статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з позовом про зменшення розміру аліментів чи з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не звертався, а обставини, на які останній посилався в заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та, відповідно, в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для її задоволення.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_1 , викладені в відзиві на апеляційну скаргу, зокрема стосовно того, що ОСОБА_1 надала суду відомості щодо свого місця проживання та місця проживання дитини як на день постановлення судового наказу, так і на сьогоднішній день, що свідчить про проживання дитини саме з матір`ю та про відсутність існування між батьками дитини спору про право щодо визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного визнання судом першої інстанції належними та допустимими доказами письмових пояснень ОСОБА_1 та, доданих до них матеріалів, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи крім сканкопії таких документів без накладання електронного цифрового підпису є оригінал з підписом ОСОБА_1 . В свою чергу, посилання скаржника на те, що з огляду на перебування ОСОБА_1 в Республіці Польща, то вона не могла власноруч підписати письмові пояснення, є припущенням ОСОБА_2 , а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 11 січня 2023 року.

Головуючий О.О.Тимченко