Справа № 156/752/22
Провадження № 2/156/19/23
Рядок статзвіту № 30
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2023 року Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарями судових засідань Кирилюк Л.М., Кицею Л.Ф., Салатюк Г.В.,

за участі:

представниці позивачки - адвоката Назарук Ю.В.,

представника 1-ї відповідачки - адвоката Самчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Іваничі Волинської області цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності договорів,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивачки

1.1. ОСОБА_1 звернулась 23.11.2022 до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності договорів.

1.2. Позивачка зазначає, що в провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває цивільна справа № 156/525/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного 14.03.2008 між вказаними особами. Суддя 29.09.2022 постановив ухвалу про відкриття провадження в зазначеній справі. Також суддя за заявою ОСОБА_1 ухвалою від 02.11.2022 вжив заходів щодо забезпечення позову в справі № 156/525/22, встановив заборону відповідачці ОСОБА_2 відчужувати 54/100 частин спірного житлового будинку та будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з відчуження цього нерухомого майна.

1.3. Сторона відповідача в справі № 156/525/22 подала 03.11.2022 до суду клопотання про закриття провадження в цій справі, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.10.2022 уклали між собою договір про розірвання спірного договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку від 14.03.2008; в цей же день ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали між собою договір дарування 54/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

1.4. На думку позивачки, договори від 11.10.2022, укладені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , містять ознаки фіктивності, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, укладені з єдиною метою - перешкодити розгляду цивільної справи № 156/525/22 та ухваленню в згаданій справі законного й обґрунтованого судового рішення по суті спору, що існує між ОСОБА_1 (з однієї сторони) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (з другої сторони).

1.5. ОСОБА_1 вважає її право на справедливий суд порушеним внаслідок зловживання правом, допущеного відповідачками, оскільки таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили договір від 14.03.2008 та уникають несприятливих для них наслідків у виді переведення прав і обов`язків покупця в оспорюваному договорі на позивачку.

1.6. Позивачка посилається на норми ст. 3,13 Цивільного кодексу (ЦК) України щодо дотримання засад добросовісності в цивільних правовідносинах та недопущення зловживання правом, просить суд визнати недійсним договір про розірвання договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11.10.2022, № за реєстром 1261, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С., договір дарування 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11.10.2022, № за реєстром 1262, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С.. Також ОСОБА_1 у своєму позові просить застосувати до спірних правовідносин реституцію, тобто у разі визнання договорів від 11.10.2022 недійсними повернути нерухоме майно первісному власнику за договором купівлі- продажу від 14.03.2008- ОСОБА_2 .

1.7. Позивачка ОСОБА_1 для участі в судовому розгляді цивільної справи не прибула, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце здійснення засідань. Представниця позивачки - адвокат Назарук Юлія Володимирівна (діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1219, виданого 20.03.2020 Радою адвокатів Волинської області, ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1051706 від 10.01.2023) заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

2. Стислий виклад позиції відповідачок

2.1. 1-а відповідачка ОСОБА_2 була належним чином повідомлена судом про дату, час та місце розгляду цивільної справи, участі в судових засіданнях не брала, уповноважила здійснювати представництво своїх інтересів у процесі адвоката Самчука Антона Миколайовича (діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 818, виданого 21.08.2015 Радою адвокатів Волинської області, ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1009196 від 20.12.2022).

2.2. Представник 1-ї відповідачки ОСОБА_4 (діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 818, виданого 21.08.2015 Радою адвокатів Волинської області, ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1009196 від 20.12.2022) надав до суду 20.12.2022 відзив на позовну заяву (а.с.29-30). В цьому відзиві адвокат підтвердив факт укладення 11.10.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 оспорюваних договорів, водночас посилався на норми ст. 41 Конституції України, ст. 3,319,328,334,651 ЦК України щодо абсолютного характеру права власності, свободи укладення та розірвання цивільно- правових договорів. Представник сторони зазначив, що ОСОБА_3 є власницею спірних 54/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , будь-які права ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно (зокрема, право на переважну купівлю частки в нерухомості) є лише гіпотетичними, для підтвердження існування таких прав судове рішення не було ухвалене. В 2008 році ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу загаданої нерухомості з ОСОБА_2 , однак остання грошових коштів за придбання майна не сплачувала, ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 , тому власниця майна і не вимагала від близької їй особи сплати коштів. У 2022 році ОСОБА_3 вирішила з власної волі привести існуючі правовідносини між нею та онукою до передбаченої законом форми, вона та ОСОБА_2 11.10.2022 уклали між собою договір про розірвання договору купівлі-продажу від 14.03.2008, а потім ОСОБА_3 подарувала своїй онуці частину спірної нерухомості, такі дії ОСОБА_3 відповідали її волі, вона здійснила відчуження майна близькій особі на безоплатних засадах. Адвокат зауважив, що оспорювані позивачкою правочини призвели до реальних юридичних наслідків, натомість згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Також представник сторони вважав, що пропонований позивачкою спосіб захисту її права шляхом застосування реституції в спірних правовідносинах не може бути застосований, оскільки власником спірної частини в нерухомому майні була і залишається ОСОБА_2 (і за договором купівлі-продажу від 14.03.2008, і за договором дарування від 11.10.2022).

2.3. Під час судового розгляду справи адвокат просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через їхню безпідставність, на обґрунтування своєї позиції навів доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

2.4. 2-а відповідачка ОСОБА_3 не брала участі в судових засіданнях щодо розгляду справи, 18.12.2022 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечувала проти задоволення вимог позивачки (а. с. 43). ОСОБА_3 підтвердила факт укладення 11.10.2022 між нею та ОСОБА_2 оспорюваних договорів, вказала, що ініціювала розірвання договору купівлі-продажу від 14.03.2008 з власної волі, оскільки в 2008 році її онука ОСОБА_2 жодних коштів їй за придбання майна не сплачувала, тоді вона вважала, що саме подарувала нерухоме майно близькій особі. В 2022 році ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 частину спірної нерухомості, такі дії ОСОБА_3 відповідали її волі, вона здійснила відчуження майна близькій особі на безоплатних засадах, а оспорювані позивачкою правочини призвели до реальних юридичних наслідків (право власності на частку в нерухомому майні від попередньої власниці ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_2 , котра стала новою власницею майна).

3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі

3.1. Головуючим у справі суддею 30.11.2022 постановлена ухвала про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , відкриття провадження в справі, прийнято рішення щодо здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.12.2022 на 13 год. 00 хв..

3.2. Ухвалою суду від 20.12.2023 за клопотанням позивачки, котра звернулась за отриманням безоплатної правничої допомоги, відкладено підготовче засідання в розглядуваній справі на 10.01.2023 на 13 год.00 хв.; також за заявою представника 1-ї відповідачки - адвоката Самчука А.М., який практикує в м. Луцьку Волинської області, ухвалено процесуальне рішення про забезпечення участі адвоката в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

3.3. Ухвалою суду від 10.01.2023 підготовче провадження в цивільній справі № 156/752/22 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.01.2023 об 11 год. 00 хв.; цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 щодо залучення до участі в справі як третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Іваничівської державної нотаріальної контори, клопотання сторони позивача щодо витребування письмових доказів задоволено частково (суд витребував з Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області належним чином засвідчені копії нотаріальних справ, котрі стосуються укладення та нотаріального посвідчення оспорюваних договорів від 11.10.2022, суд відмовив у задоволенні клопотання в частині витребування для огляду в судовому засіданні з Іваничівського районного суду Волинської області матеріалів цивільних справ № 156/525/22, № 156/582/21).

3.4. Ухвалою суду від 24.01.2023 за клопотанням представниці позивачки - адвоката Назарук Ю.В. відкладено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 02.02.2023 на 11 год. 00 хв..

3.5. Сторона позивача 25.01.2023, 01.02.2023 зверталась до суду з заявами щодо ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 156/752/22 задля належної підготовки до розгляду справи по суті, стороні позивача така можливість судом забезпечена.

4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами в справі

4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

4.4. Суд, з`ясувавши думку сторін з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

4.5. Позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

4.6. Згідно з даними складеного фахівцями КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» технічного паспорта (станом на 14.04.2008) на об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_1 (на теперішній час - Володимирського району) Волинської області, ОСОБА_2 належить 54/100 частин згаданого домоволодіння (на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008), ОСОБА_1 належить 46/100 згаданого домоволодіння (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом); до складу вказаного домоволодіння входять житловий будинок (літ. «А-1»), житлова прибудова (літ. «а1»), погріб з шийкою (літ. «Д»), погріб з шийкою (літ. «К»), прибудова (літ. «а»), веранда (літ. «а2»), хлів-прибудова (літ. «б»), хлів (літ. «Б-1»), хлів-прибудова (літ. «б1»), хлів прибудова (літ. «б2»), хлів прибудова (літ. «б3»), вбиральня (літ. «В»), гараж (літ. «Г-1»), убиральня (літ. «Ж»), літня кухня (літ. «Л»), огорожа («1.3»), огорожа («2»), ворота з хвірткою («82), дворовий водогін (літ. «в»), дворовий водогін (літ. «д») (а. с. 34-36).

4.7. Між ОСОБА_3 (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) 14.03.2008 укладено договір купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Згаданий договір посвідчений 14.03.2008 державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори, № за реєстром 995 (а. с. 160).

4.8. За цим договором продавець зобов`язується передати майно у власністю покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму (п. 1.1. договору).

4.9. Продавець стверджує, що на момент укладення цього договору вказана частина житлового будинку не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження, найму чи щодо користування іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, треті особи не мають на неї права, відчужувана частина є приватною власністю продавця (п. 1.4. договору). Вказана продавцем інформація була підтверджена витягами з Державного реєстру правочинів від 14.03.2008 № 5600289, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.03.2008 № 17513425, з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 14.03.2008 № 17513390 (а. с. 67-68)

4.10. Купівлю-продаж зазначених 54/100 частин житлового будинку сторони за договором здійснили за 38918,00 грн., які покупець сплатила продавцю до підписання цього договору (п. 2.1. згаданого договору).

4.11. До укладення договору від 14.03.2008 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належали ОСОБА_3 (на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Грядівською сільською радою 20.11.2000), а 46/100 частин вказаного житлового будинку належали ОСОБА_1 (а. с. 61, 62).

4.12. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.03.2008 покупець ОСОБА_2 уклала за згодою ОСОБА_5 , з яким перебувала в шлюбі (а.с.63).

4.13. На час укладення договору в будинку АДРЕСА_1 проживала та була зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права котрої при здійсненні правочину не були порушені (а. с. 65).

4.14. Після укладення договору купівлі -продажу від 14.03.2008 інформація про перехід права власності на 54/100 частин житлового будинку від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 внесена до Державного реєстру правочинів (а. с. 66).

4.15. У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває цивільна справа № 156/525/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного 14.03.2008 між вказаними особами. Суддя 29.09.2022 постановив ухвалу про відкриття провадження в зазначеній справі (а.с.14). Також суддя за заявою ОСОБА_1 ухвалою від 02.11.2022 вжив заходів щодо забезпечення позову в справі № 156/525/22, встановив заборону відповідачці ОСОБА_2 відчужувати 54/100 частин спірного житлового будинку та будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з відчуження цього нерухомого майна.

4.16. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.10.2022 уклали між собою договір про розірвання спірного договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку від 14.03.2008 (а. с. 69-70).

4.17. Причиною розірвання договору від 14.03.2008 стало недотримання ОСОБА_2 його умов, зокрема, нею не були сплачені на користь ОСОБА_3 кошти за придбання частини житлового будинку в розмірі 38918,00 грн. (п. 3 договору від 11.10.2022). ОСОБА_2 з моменту укладення вказаного договору втратила всі права покупця за договором купівлі -продажу від 14.03.2008 і була зобов`язана повернути ОСОБА_3 54/100 частин житлового будинку (п.5,6 договору).

4.18. Інформація про зареєстровані речові права, їх обтяження щодо об`єкта нерухомого майна, котрий є предметом договору, а також щодо власників об`єктів у державних реєстрах відсутня (п.6 договору).

4.19. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними відповідно до їхньої справжньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску на вигідних для сторін умовах, не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу та правові наслідки, що створюються договором, договором визначені всі істотні умови (п.10 зазначеного договору)

4.20. Договір від 11.10.2022 покупець ОСОБА_2 уклала за згодою ОСОБА_5 , з яким перебувала в шлюбі (а.с.74-79).

4.21.Також 11.10.2022 ОСОБА_3 (як дарувальниця) та ОСОБА_2 (як обдаровувана) уклали між собою договір дарування 54/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.88-89).

4.22. За цим договором ОСОБА_3 передала в дар близькій для неї особі (її онуці) ОСОБА_2 54/100 часток згаданого житлового будинку (п. 1 договору).

4.23. Під час укладення та посвідчення договору державний нотаріус перевірила відсутність податкової застави на предмет дарування, інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно відчужуваної частини нерухомого майна, стосовно дарувальниці в Реєстрах була відсутня (а. с. 104,106-110).

4.24. Дарувальниця гарантує, що відчужувана частина житлового будинку до укладення договору нікому не відчужена, не перебуває під забороною (арештом), щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, в податковій заставі не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, як юридична адреса не використовується, сервітутів, обтяжень, будь-яких прав у третіх осіб щодо неї немає, відносно неї не укладено будь-яких договорів користування чи оренди (найму) з іншими особами (п. 3 договору дарування).

4.25. Сторони гарантують, що укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (п. 5 договору дарування).

4.26. Сторона відповідача ( ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Самчука А.М.) в справі № 156/525/22 подала 03.11.2022 до суду клопотання про закриття провадження в цій справі через відсутність предмета спору. Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.10.2022 уклали між собою договір про розірвання спірного договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку від 14.03.2008; в цей же день ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали між собою договір дарування 54/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.15).

4.27. ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_7 (на підставі довіреності від 31.05.2021, посвідченої приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О., № за реєстром 1015; а. с. 16) зверталась в листопаді 2022 року до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зі скаргою на дії державного нотаріуса Кононенко Л.С. щодо посвідчення оспорюваних договорів від 11.10.2022, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вважає такі дії протиправними. За повідомленням голови комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Т. Бассараба від 05.12.2022 № 2450/Р-566/06.3-23 уповноваженими службовими особами Управління здійснено перевірку дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства завідувачкою Іваничівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 шляхом витребування відповідних документів, відомостей та пояснень, до державного нотаріуса вжито відповідні заходи реагування (а. с. 120-122). Більш детальну інформацію за наслідками перевірки службові особи управління юстиції заявниці не надали, посилаючись на необхідність дотримання таємниці нотаріальних дій (ст. 8 Закону України «Про нотаріат»).

4.28. Представники сторін в судовому засіданні визнали, що ОСОБА_1 14.09.2022 подала до Іваничівського районного суду Волинської області позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 54/100 частин житлового будинку, укладеного відповідачками 14.03.2008, та переведення прав та обов`язків покупця на позивачку, що ухвалою судді від 29.09.2022 відкрито провадження в судовій справі за позовом ОСОБА_1 , що копію вказаної ухвали судді відповідачка ОСОБА_2 отримала 05.10.2022, що ОСОБА_1 01.11.2022 зверталась до суду з заявою щодо забезпечення позову шляхом заборони на відчуження спірних 54/100 частин житлового будинку, що згодом 03.11.2022 (після укладення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 оспорюваних в цьому судовому процесі договорів від 11.10.2022, представник ОСОБА_2 звертався до суду із клопотанням про закриття провадження в справі № 156/552/22 через відсутність предмету спору). Визнані представниками сторін обставини підтверджуються процесуальними документами з цивільної справи № 156/552/22.

5. Оцінка суду

5.1. Вирішуючи заявлені позивачкою ОСОБА_1 вимоги по суті, суд виходить з такого.

5.2. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

5.3. Майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, докладно регулюються цивільним законодавством, зокрема, положеннями Цивільного кодексу України (ст. 1,4 ЦК).

5.4. До числа загальних засад цивільного законодавства України віднесені (з-поміж інших) справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

5.5. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч.3 ст. 12 ЦК України).

5.7. Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

5.8. Згідно з ч.6 ст. 13 ЦК України в разі недодержання особою при здійсненні своїх прав наведених вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

5.9. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства

5.10. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

5.11. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

5.12. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені нормами ст. 203 ЦК України. Зокрема: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

5.13. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

5.14. Відтак, правочин, зокрема договір, є однією з найпоширеніших підстав виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин у системі юридичних фактів.

5.15. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

5.16. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.17. Як зазначено у ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

5.18. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

5.19. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

5.20. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

5.21. За загальним правилом, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України).

5.22. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

5.23. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором (ч. 2,3 ст. 653 ЦК України).

5.24. Відповідно до ст. 654 ЦК України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

5.25. Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст. 718 ЦК України).

5.26. Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

5.27. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

5.28. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.29. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

5.30. Суд встановив, що між ОСОБА_3 (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) 14.03.2008 укладено договір купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (доклад. див. п. 4.7. - 4.10. цього рішення суду).

5.31. ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Позивачка просила суд про визнання недійсним договору купівлі-продажу 54/100 частин житлового будинку, укладеного відповідачками 14.03.2008, та про переведення на неї прав та обов`язків покупця за цим правочином (доклад. див. п. 4.15. цього рішення суду).

5.32. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.10.2022 уклали між собою договір про розірвання спірного договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку від 14.03.2008 (доклад. див. п. 4.16. - 4.19. цього рішення суду). В той же день ОСОБА_3 (як дарувальниця) та ОСОБА_2 (як обдаровувана) уклали між собою договір дарування 54/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (доклад див. п. 4.21.- 4.25. цього рішення суду).

5.33. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на день укладення оспорюваних договорів (11.10.2022) було відомо про наявність відкритого судового провадження за позовом ОСОБА_1 до них про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 14.03.2008. Ця обставина визнана представниками сторін в судовому засіданні, підтверджена процесуальними документами з цивільної справи № 156/552/22 (зокрема, повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, спрямованих судом на адресу відповідачок).

5.34. Згодом ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Самчука А.М. в справі № 156/525/22 подала 03.11.2022 до суду клопотання про закриття провадження в цій справі через відсутність предмета спору (доклад. див. п. 4.26. цього рішення суду).

5.35. Оцінюючи твердження сторони позивача щодо недобросовісних дій відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд звертається до правових позицій щодо застосування засад добросовісності в цивільних правовідносинах та зловживання правом, опрацьованих Верховним Судом.

5.36. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17: «…Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків... законодавець … установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту…».

5.37. Отже, добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

5.38. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (правові позиції, виловлені у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

5.39. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом (постанова Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 311/2121/19 (провадження № 61-11958св20)).

5.40. На переконання суду, поведінка відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в розглядуваному випадку не відповідала засадам добросовісності. Адже ці особи достовірно знали про наявність судового провадження, порушеного за позовом ОСОБА_1 , в якому позивачка оспорювала договір купівлі-продажу від 14.03.2008, просила визнати той правочин недійсним та перевести права покупця за договором на неї, проте ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11.10.2022 уклали між собою угоду про розірвання оспорюваного ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, в той же день уклали між собою договір дарування, предметом нового правочину стало відчуження на безоплатних засадах тієї самої спірної частини нерухомості, з приводу котрої ініціювала судове провадження ОСОБА_1 ..

5.41. На недобросовісність дій відповідачок вказують твердження, свідомо зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчені їхніми особистими підписами в текстах оспорюваного договору від 14.03.2008, щодо оплати покупцем коштів у розмірі 38918,00 грн. за придбання 54/100 частин житлового будинку до підписання цього договору, подальші суперечливі твердження ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву, наданому 18.12.2022, щодо несплати таких коштів ОСОБА_2 .. Крім того, твердження відповідачок в оспорюваних договорах від 11.10.2022 про те, що «…договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення…», «…дарувальниця гарантує, що відчужувана частина житлового будинку до укладення договору нікому не відчужена, не перебуває під забороною (арештом), щодо неї не ведуться судові спори…» (доклад. див. п.4.10.,4.19.,4.24. цього рішення суду), не відповідали дійсності з огляду на обізнаність обох учасниць договорів щодо судового процесу за позовом, заявленим до них ОСОБА_1 ..

5.42. Внаслідок недобросовісних дій відповідачок вони отримали процесуальну можливість стверджувати про відсутність предмета спору в справі № 156/525/22, просити суд про закриття провадження в справі замість отримання судового рішення по суті спору; натомість ОСОБА_1 з огляду на розірвання договору купівлі-продажу нерухомості від 14.03.2008 втратила можливу матеріально-правову підставу просити суд про переведення на неї прав та обов`язків покупця за цим договором. Водночас власниця спірної частини нерухомості та кінцевий набувач вигоди від правочину залишилась незмінною, нею була та є ОСОБА_2 .. Суд відхиляє твердження відповідачок щодо застосування в спорі засад «свободи договору», оскільки така свобода (як і будь-яке інше право цивільне) має свої межі (ст. 13 ЦК України), зокрема, обмежена законом, котрий не допускає дій особи, які порушують права інших осіб, вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі або є зловживанням правом.

5.43. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

5.44. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

5.45. Те саме визнане на міжнародному рівні фундаментальне право людини відображено і в положеннях ст. 4 ЦПК України, на підставі котрих кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

5.46. Оскільки ОСОБА_1 як особа, котра у вересні 2022 року заявила позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу визначеної частини в нерухомому майні вправі очікувати належних процесуальних дій і рішень від суду, який вирішить спір щодо її цивільних прав, дії відповідачок, спрямовані на штучне створення умов для формальної відсутності предмета спору в справі № 156/525/22, суд вважає такими, що не відповідають засадам добросовісності і є зловживанням правом.

5.47. Наслідки порушення засад добросовісності визначаються ч. 6 ст. 13 ЦК: у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, встановлених частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. До таких наслідків можна віднести застосування ч. 3 ст. 16 ЦК, згідно з якою суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої ст. 13 ЦК. Іншим наслідком може бути визнання недійсним правочину на підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК, оскільки правочин, укладений з наміром завдати шкоди іншій особі, є зловживанням правом та порушує межі здійснення цивільних прав всупереч нормі-забороні ст. 13 ЦК, а отже не відповідає вимозі ч. 1 ст. 203 ЦК. Такий правочин не можна вважати нікчемним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена (ч. 2 ст. 215 ЦК), проте він може бути визнаний судом недійсним, за позовом однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, які заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом, як оспорюваний правочин (ч.3 ст. 215 ЦК).

5.48. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст.13 ЦК України).

5.49. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

5.50. Відповідач (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь близької особи після пред`явлення до нього позову, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно позивача, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси позивача і направлений на перешкоджання реалізації права позивача на справедливий суд. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

5.51. Як наслідок, не виключається визнання такого договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст.13 ЦК України).

5.52. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) стосовно договору дарування, укладеного відповідачем з близькою йому особою після пред`явлення до відповідача позову, незважаючи на те, що на час укладення договору дарування судове рішення в справі ще не було ухвалене.

5.53. Отже, враховуючи, що відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали між собою 11.10.2022 договори, спрямовані на штучне створення умов для формальної відсутності предмета спору в справі № 156/525/22, тим самим суттєво обмежили право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд її позовних вимог, порушене право позивачки підлягає захисту, а позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів від 11.10.2022 - задоволенню.

5.54. Водночас, оскільки внаслідок укладення оспорюваних позивачкою договорів від 11.10.2022 власниця спірної частини нерухомості та кінцевий набувач вигоди від правочину залишилась незмінною, нею була та є ОСОБА_2 , оспорювані позивачкою правочини виключають наявність наміру створити юридичні наслідки в момент їх вчинення, на підставі оспорюваних правочинів de facto не відбулась передача майна, належного ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008, іншій особі, застосування реституції (restitutio in integrum) виключається юридичною конструкцією такого правочину. У задоволенні вимоги позивачки про застосування до спірних правовідносин реституції (повернення нерухомого майна ОСОБА_2 ) суд відмовляє.

6. Розподіл судових витрат між сторонами

6.1.Сторона позивача заявила про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору. Адвокат Назарук Ю.В. надавала правничу допомогу ОСОБА_1 в справі № 156/752/22 на безоплатній основі (а. с. 26-27).

6.2. Оскільки представник 1-ї відповідачки - адвокат Самчук А.М. до закінчення судових дебатів заявив про наявність судових витрат на професійну правничу допомогу та про намір подати до суду докази на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду (на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України), суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення з цього питання на 07.02.2023 на 14 год. 00 хв..

Керуючись ст. 3,11,13,15,16,202,203,204,316,317,319,328,626,627,638,640,651,654, 655,656,717,718,719 Цивільного кодексу України, ст. 3,4,5,10,12,13,19,133,141,258,259,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності договорів - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про розірвання договору купівлі- продажу 54/100 частин житлового будинку, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11.10.2022, № за реєстром 1261, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Людмилою Степанівною.

Визнати недійсним договір дарування 54/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11.10.2022, № за реєстром 1262, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Людмилою Степанівною.

У задоволенні позову в частині застосування до спірних правовідносин реституції (повернення нерухомого майна ОСОБА_2 ) - відмовити.

Оскільки представник 1-ї відповідачки до закінчення судових дебатів заявив про наявність судових витрат на професійну правничу допомогу та про намір подати до суду докази на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду (на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України) - призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення з цього питання на 07.02.2023 на 14 год. 00 хв., в приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області (юридична адреса: вул. Незалежності, 16, смт. Іваничі, Володимирський район, Волинська область).

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 09.02.2023.

Учасники справи:

1)позивачка - ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

2)представниця позивачки - адвокат Назарук Юлія Володимирівна, адреса: АДРЕСА_4 ;

3)1-а відповідачка - ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

4)представник 1-ї відповідачки - адвокат Самчук Антон Миколайович, адреса: вул. Стрілецька, 21-А, м. Луцьк, Волинська область, 43006;

5)2-а відповідачка - ОСОБА_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя А. Є. Бєлоусов