№ 336/7763/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на праві власності належить майно, що складається з об`єкту житлової нерухомості житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м.

Право власності Позивача на зазначене нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вiдповiдно до якого державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Гопка Б.В. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер 60220225 вiд 07.09.2021 р.) на підставі договору іпотеки № 16/2007/3226 Фжр (реєстровий номер 611) вiд 25.12.2007 р., посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гедіковою Г.І., та на підставі Договору про відступлення права вимоги № GL3N217214 (реєстровий номер 271) вiд 12.05.2020 р., посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського мiського нотаріального округу Заверухою Н.І.

При реалізації прав власника, передбачених ч. 1 ст. 319 КК України, позивачем встановлено, що у вказаному житловому будинку, мають зареєстроване місце проживання:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

що перешкоджає позивачу права користування та розпорядження його майном на власний розсуд.

За змістом позовних вимог позивач просить суд позбавити відповідачів права користування зазначеним житловим будинком та виселити із вказаного житла без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м Запоріжжя від 28.09.2021 відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 27.10.2021, яке було відкладено на іншу дату через відсутність даних про належне сповіщення відповідачів.

24.11.2021 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 (а.с. 52).

13.01.2022 ухвалою суду від 13.01.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

04.03.2022 судовий розгляд було відкладено на підставі наказу голови суду № 5 від 01.03.2022 щодо встановлення особливого режиму роботи суду внаслідок збройної агресії рф проти України.

01.09.2022 судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 (а.с. 81).

26.10.2022 судове засідання відкладено на підставі наказу голови суду № 18 від 21.10.2021 щодо режиму роботи суду через щоденні ворожі обстріли м. Запоріжжя.

Судове засідання, призначене на 06.12.2022, відкладено за клопотанням адвоката Працевитого Г.О. представника відповідача ОСОБА_2 від 05.12.2022. Клопотання обумовлено тим, що відповідач не отримував позовну заяву, а тому для ознайомленням із позовом та складання відзиву необхідно відкласти судове засідання (а.с. 104-110).

16.01.2023 в судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`являлася, повідомлялася про виклик до суду, у тому числі розміщенням оголошень на офіційному веб-сайті судової влади, суду будь-яких заяв чи клопотань не надала.

Що стосується клопотання відповідача ОСОБА_2 , що датоване 15.08.2022 та надійшло до суду 01.09.2022, про відкладення розгляду справи до його повернення на територію України, суд зазначає таке.

До клопотання відповідач долучає незасвідчені копії сторінок закордонного паспорту громадянина України, які містять дані про оформлення візи Чеською Республікою у період 07.02.2022 по 19.04.2022 та з 19.04.2022 по 31.03.2023. Однак відправлення листа відбулося із Запорізького відділення АТ «Укрпошта», що спростовує твердження ОСОБА_2 про перебування за межами території України.

Більш того, можливе перебування відповідача за межами кордону України аж ніяк не є підставою для багаторазового відкладення розгляду справи та не є підставою для зупинення розгляду справи, що визначені ст.ст. 251, 252 ЦПК України.

16.01.2023 на електронну адресу суду надійшло повторне клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Працевитого Г.О. про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що копію позову представник отримав лише 27.12.2022, та через екстрені відключення електроенергії не встиг підготувати відзив (а.с. 113-115).

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, адже представник має не самостійні права, а відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідачі по справі повідомлялися про розгляд справи у встановлений ЦПК України спосіб направленням судових повісток на зареєстровану адресу проживання, яке за предметом позову є їхнім житлом.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Працевитий Г.О., був обізнаний про розгляд справи, щонайменше з 24.11.2021, що підтверджується його клопотаннями про відкладення розгляду справи.

Суд уважає, що відповідач мав достатньо часу для ознайомлення із матеріалами справи, написання відзиву, підготовки захисту своїх інтересів, реалізацій своїх правом іншим чином тощо.

Крім того, сам адвокат Працевитий Г.О. був обізнаний про судовий розгляд справи, щонайменше з 21.11.2022, про що свідчить укладення договору з ОСОБА_2 про надання правової допомоги у вказану дату. Вказана дата договору зазначена в ордері (а.с. 107, 110, 115). Тобто, представник мав майже два місяці для ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву. Проте вказаною можливістю не скористався.

За приписом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

За наведеного відсутні підстави для чергового відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № 16/2007/3226 Фжр від 25.12.2007, що укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , банк надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 40 700 доларів США задля проведення розрахунків до договору купівлі-продажу від 25.12.2007, що укладений між позичальником ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , згідно з яким ОСОБА_1 придбає у власність будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. та земельну ділянку площею 330 кв.м. (а.с. 17-19).

На підставі договору іпотеки з такими же реквізитами в забезпечення вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 передала в іпотеку вищезазначений будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-22).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги GL3N217214 від 29.04.2020 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» відступило право вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки тощо Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінрайт», у тому числі за згаданим кредитним договором та договором іпотеки № 16/2007/3226 Фжр від 25.12.2007, що вбачається із додатку 1 до договору про відступлення права вимоги (а.с. 5-9).

На підставі договору про відступлення права вимоги GL3N217214 від 12.05.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» відступило право вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки тощо Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у тому числі за кредитним договором та договором іпотеки № 16/2007/3226 Фжр від 25.12.2007, що укладений із відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 10-14).

Про відступлення права вимоги ОСОБА_1 повідомлялася листом від 13.05.2020 (а.с. 28).

28.05.2020 відповідачам була надіслана вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості за договором № 16/2007/3226 Фжр від 25.12.2007 (а.с. 29-30).

10.07.2020 відповідачам аналогічна вимога/іпотечне повідомлення було надіслано вдруге (а.с. 31-32).

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м.

Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п. 5.3 договору іпотеки № 16/2007/3226 Фжр від 25.12.2007, якою передбачено домовленість сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2021 № 273656744 було зареєстровано за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. (а.с. 23).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, однак фактично там не проживають.

Судом встановлено, що станом на час судового розгляду справи відповідачі дійсно зареєстровані за вказаною адресою, повернення судових повісток неврученими із примітками «за закінченням терміну зберігання», а також «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 78, 95, 100), підтверджують доводи позивача щодо відповідачі там не проживають, тобто мають інше житло.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Окрім цього, при здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.319, 322 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд звертає увагу, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15).

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі ст.ст.150, 156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частина 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Надавши оцінку правовідносинам, що склалися між позивачем і відповідачем, враховуючи, що житлове приміщення, з якого просить виселити позивач відповідачів, придбавалося відповідачем ОСОБА_1 за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення, а також те, що право власності позивача на спірну квартиру є чинним, враховуючи баланс інтересів сторін, суд доходить висновку про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком та їх виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі.

Водночас суд враховує, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 р. строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 354, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з житлового приміщення, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого постійного жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2225 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2225 гривень.

Зупинити виконання рішення суду у частині виселення відповідачів на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відомості про учасників справи, передбачені п.4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою вiдповiдальнiстю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», знаходиться за адресою: вул. Автотранспортна, 2, офіс 205 м. Дніпро, 49089, ;

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

16.01.23