Справа № 137/1074/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"16" січня 2023 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2022 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Заєць Б.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є - відповідач по справі ОСОБА_2 . Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що 09.04.2021 шлюб із відповідачем було розірвано та дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Зазначає, що відповідач у справі, ОСОБА_2 , не проживає разом із позивачем та дитиною не займається її вихованням, матеріальну допомогу на її утримання не надає.

У зв`язку з тим, що батько дитини жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, тому представник позивачки звернувся з даною позовною заявою до суду, у якій просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментнів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Позивач ОСОБА_1 та представник - адвокат Заєць Б.В. до судового засідання 16.01.2023 не з`явились надавши до канцелярії суду заяву відповідно до якої просили розгляд справи провести у їх відсутність. Позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Просили вирішити питання про стягнення судових витрат. (а.с. 21 ).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 49, 66).

Представник третьої особи - служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. до судового засідання не з`явилась. Надіслала на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 20).

Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 давала пояснення про те, що відповідач ОСОБА_2 повністю ухилився від виконання своїх обов`язків як батька дитини: не піклуються про фізичний розвиток дитини; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі. Попри початок бойових дій та переїзд позивачки на нове місце проживання відповідач продовжував свою бездіяльність щодо виконання батьківських обов`язків. Позов підтримувала та просила його задовольнити.

Допитана у судовому засіданні 27.12.2022 свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що позивачка у справі являється її дочкою. Вони проживали разом однією сім`єю із позивачкою та відповідачем. Її дочка та відповідач ОСОБА_2 працювали позмінно, тому він за дитиною не дивився. А як розвелись, то взагалі перестав цікавитись дитиною, не допомагав. Він після розірвання шлюбу не привозив одяг, кошти, харчі. ОСОБА_1 сама утримує дитину.

Допитана у судовому засіданні 27.12.2022 ОСОБА_5 повідомила, що позивачка у справі являється її онукою. Підтвердила, що ОСОБА_2 не забезпечував та не цікавився дитиною. Після того, як розірвали шлюб, той не допомагав і навіть до цього часу не телефонує. Вихованням дитини займається лише ОСОБА_1 .. До початку війни батько дитини також ніколи не приїздив, не телефонував, не спілкувався з дитиною. Грошей не давав. Ствердила, що він не займався вихованням та утриманням сина.

06.12.2022 на електронну адресу суду надійшла заява відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 позов визнає та не заперечує, а розгляд справи просить проводити у його відсутність. До заяви долучено фотокопію паспорта відповідача (а.с. 42-46). При ухваленні рішення вказана заява не приймалась судом до уваги , оскільки існували обгрунтовані сумні в безпосередності подання саме відповідачем зазначеної заяви про визнання позову.

Згідно довідки за № 507- від 18.04.2022 (а.с. 9) ОСОБА_1 являється внутрішньопереміщеною особою. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) батьками ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області 04.04.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Рішення набрало законної сили 26.05.2021 (а.с. 12-14). Згідно з довідкою Селищенського старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 987 від 01.09.2022 (а.с. 16) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який находиться на її утриманні. Батько участі у вихованні дитини не приймає. Актом обстеження матеріально-побутових умов будинковолодіння за АДРЕСА_2 за № 10 від 09.09.2022 (а.с. 18) зазначається, що ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, його місцеперебування невідоме. ОСОБА_1 має власну кімнату де є облаштоване місце відпочинку дітей та ігровий куточок. Самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 ..

Висновком за № 05-27/1623 від 27.12.2022 (а.с. 58) орган опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя.

Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та малолітньої дитини.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування».

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.

Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та позивача, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших дітей, дружини, непрацездатних батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Витрати зі сплати судового збору в частині стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

На підтвердження понесених сторонами витрат на правничу допомогу в матеріалах справи міститься лише квитанція до прибуткового касового ордеру та детальний опис виконаних робіт (а.с. 24, 25 том 1), відповідно до якого позивачка ОСОБА_1 сплатила адвокату гонорар в сумі 10 000,00 грн. Відтак вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат з надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 209, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 150, 164-167, 179 180-183, 191,192 СК України, п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», №3 від 30.03.2007 р., беручи до уваги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року), Декларації прав дитини Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., ст. 18 Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р.), суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29.07.2015 Краснокутським РС УДМС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( паспорт № НОМЕР_3 виданий 13.12.2021 органом № 6328, РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31.10.2022.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29.07.2015 Краснокутським РС УДМС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( паспорт № НОМЕР_3 виданий 13.12.2021 органом № 6328, РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 ) 10 000,00 грн. у якості компенсації витрат за надання правової допомоги та 992,40 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 29.07.2015 Краснокутським РС УДМС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Гопкін П. В.