ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/2097/23

провадження № 22-ц/4809/874/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 22.05.2023,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий опис обставин справи

28.03.2023 ОСОБА_1 пред`явила позов до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 20.07.2021 позивачка звернулась до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території Голованівського району вільних земельних ділянок, що можуть бути використані для садівництва городництва з місцями їх розташування.

Продовж п`яти робочих днів з дня отримання запиту відповідач протизаконно відповідь на її запит не надав.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її запит та зобов`язано відповідача розглянути її запит про надання публічної інформації.

Позивач стверджує, що протиправною бездіяльністю відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у: стражданні та приниженні, спричиненні негативних переживань, стані постійної психоемоційної напруги, важкості виконання повсякденних обов`язків, тимчасовій відірваності від активного суспільно-політичного життя громади міста, зниженому та нестійкому настрою, нервозності, дратівливості, порушенню сну, гіпертонічній кризі та побоюванні про майбутній стан здоров`я, а також необхідності докладати додаткових зусиль на захист свого права.

Позивач вимагає відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовій формі у розмірі 45000,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Суд виходив з того, що наявність рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 у справі № 340/8754/21 не є достатньою підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за заподіяння позивачці моральної шкоди, бо сам лише факт встановлення судовим рішенням порушення відповідачем права позивача на своєчасний доступ до публічної інформації не є містить повного складу цивільного правопорушення. як підстави деліктної відповідальності. Оскарження дій, рішень чи бездіяльності органів державної влади є правом особи, яким скористався позивач, а ухваленим адміністративним судом рішенням порушені права позивачки на розгляд запиту на отримання публічної інформації достатньою мірою захищені та поновлені.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову (а. с. 60 - 69).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, місцевий суд не врахував, що право запитувача публічної інформації на відшкодування моральної шкоди, у випадку порушення його права на публічну інформацію, передбачено ч. 2 ст. 200 ЦК України ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Суд також не врахував, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини визнається презумпція моральної шкоди у разі порушення майнових або немайнових прав особи через порушення принципу належного врядування. Суд також не звернув увагу, що права позивача, як людини з інвалідністю, на отримання інформації має особливий законодавчий захист.

4. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області заперечує проти вимог та доводів позивачки, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції (а. с. 80 - 84). Зазначається, що позивачкою не надано суду першої інстанції будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання їй фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо ненадання позивачці відповіді на її запит на отримання публічної від 20 липня 2021 року та не надання такої відповіді у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

5. Встановлені судом першої інстанції не оспорюванні обставини справи

20.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території Голованівського району вільних земельних ділянок, що можуть бути використані для садівництва городництва з місцями їх розташування.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 у справі № 340/8754/21 встановлено, що в порушення припису ч. 1 ст. 20 Закону України «про доступ до публічної інформації» Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області продовж п`яти робочих днів з дня отримання запиту ОСОБА_1 не надав відповідь на запит на інформацію, а підготовлена ним відповідь не містить запитуваної інформації. Тож суд ухвалив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її запит на отримання публічної інформації від 20.07.2021 та не надання такої відповіді у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту;

зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 20.07.2021 та надати публічну інформацію в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків суду(а.с. 15-22):

6. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

У порядку частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі становить 45000,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст.і 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Вказані норми Основного Закону України деталізуються іншими актами законодавства, в тому числі цивільного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями (ч. 2 ст. 200 ЦК України).

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом (п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

За змістом норм Глави 82 ЦК України підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Згідно зі ст. 177, ч. 1 ст. 200 ЦК України інформація є одним із видів об`єктів цивільних прав і являє собою будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Порушення прав запитувачів інформації, зокрема прав фізичних осіб, на публічну інформацію може мати склад не лише порушення у сфері адміністративних правовідносин, а й порушення цивільних прав таких осіб та завдавати їм шкоди.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже, для притягнення органу державної влади до цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду необхідна наявність трьох елементів: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Однак з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності і полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім. Відсутність такого зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Щодо самої моральної шкоди, то вона полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого

З огляду на предмет та підстави позову, принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства (п. 4, 5 ч. 3 ст. 2, ст. 12, 13 ЦПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає, що довести наявність передбачених ст. 1173 ЦК України умов для відшкодування шкоди відповідачем має позивач, який звернувся з таким позовом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач, посилаючись на встановлену рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року у справі № 340/8754/21 неправомірність бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо ненадання відповіді на запит позивача на отримання публічної інформації від 20.07.2021 та не надання такої відповіді у встановлений законом строк, стверджував, що це правопорушення завдало йому моральної шкоди, яка виявилася у його негативних переживаннях (відчутті емоційного напруження, роздратованості, поганому настрої), приниженні честі та гідності, порушенні сну, гіпертонічному кризі, тимчасовій відірваності від активного суспільно-політичного життя громади міста, а також необхідності докладати додаткових зусиль на захист свого права.

Неправомірність бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та порушення прав позивача на отримання запитуваної публічної інформації, а також своєчасність її отримання дійсно була встановлена рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022, яке набрало законної сили 04.02.2022, у справі № 340/8754/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Це рішення суду у справі № 340/8754/21 має для справи, яка переглядається в апеляційному порядку, преюдиційне значення, а обставини, які ним встановленні, не підлягають доказуванню сторонами згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно вказав, що саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність моральної шкоди (болю, приниження, страждання) та причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та можливою моральною шкодою.

Отже, склад делікту, передбаченого ст. 1173 ЦК України, належить доводити позивачу.

Те, що позивач не отримав запитувану публічну інформацію у встановлений законом строку, тобто те, що відповідач не виправдав його правомірні очікування, могло викликати у нього негативні емоції такі, як незадоволення та розчарування.

Проте, з огляду на характер правопорушення (ненадання та несвоєчасне надання інформації про вільні земельні ділянки для садівництва і городництва га території Голованівського району), відсутність доводів позивача про неможливість реалізації ним будь-яких намірів через відсутність запитуваної публічної інформації, а також враховуючи поновлення права позивача на отримання такої інформації у судовому порядку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що немає підстав вважати, що негативні емоції, які міг відчувати позивач через порушення його права на інформацію, досягли рівня душевних страждань (душевного болю, муки, приниження).

По суті такого ж висновку дійшов і суд першої інстанції, вказавши у своєму рішенні про недоведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та стверджуванню позивачем шкодою.

Доводи позивача про те, що через ненадання відповідачем йому запитуваної інформації він зазнав приниження честі та гідності не заслуговують на увагу через загальноприйняті поняття про честь та гідність людини, які не могли зазнати шкоди за обставин цієї справи.

Необґрунтованим є також твердження позивача про те, що перенесений ним гіпертонічний криз був спричинений порушенням з боку відповідача його прав на інформацію так, як у матеріалах справи взагалі немає доказів на підтвердження гіпертонічного кризу позивача.

Щодо стверджуваної позивачем його відірваності від активного суспільно-політичного життя громади міста, то це твердження є занадто неконкретними, а тому суд не має змоги його оцінити його об`єктивність.

Будь-яких інших обставин, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача, позивач до суду не надав.

Оскільки позивачем не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування.

Посилання апелянта на застосування судом першої інстанцій норм матеріального права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц, а також практики ЄСПЛ, яка сформована у рішенні «Рисовський проти України» (заява № 29979, п. 86, 89) є необґрунтованими так, як обставини у вказаних справах та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, не є подібними.

Колегія суддів апеляційного суду нагадує, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Перевіривши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Так, як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2023 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 29.12.2023.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник