Провадження № 2/742/243/23
Єдиний унікальний № 742/3789/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ічнянська районна державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . А незабаром померли його бабуся ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та дідусь ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач не прийняв у встановлений строк спадщину після своїх дідуся та бабусі, оскільки, крім нього були інші спадкоємці першої черги - його дядько ОСОБА_6 . Позивач не знав про наявність заповіту, за яким ОСОБА_5 все своє майно заповів йому, а тому він не міг вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після дідуся. Отже, про наявність заповіту та відкриття спадщини позивач дізнався уже після спливу строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини позивач позбавлений права реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку. Тому просить суд визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда - ОСОБА_5 , складеного 29 січня 1997 року.

29.11.2021 від представника відповідача адвоката Зарічної Л.А. надійшов відзив на позовну заяву про продовження строку для прийняття спадщини, в якому вони не погоджуються з твердженням ОСОБА_1 викладеним у позовній заяві про його необізнаність щодо наявності заповіту, складеного його дідом.

07.12.2021 від представника позивача адвоката Сотніченко О.М. надійшла відповідь на відзив в якій вони не погоджуються з викладеними у відзиві запереченнями та вказують, що позивачу не було відомо про існування заповіту ОСОБА_5 .

Позивач у судовому засіданні та його представник адвокат Сотніченко О.М., заявлені позовні вимоги підтримали просили суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити його в задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про необґрунтованість заявлених вимог і в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 28.09.2009 року Виконкомом Щурівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Іценків Ічнянського району Чернігівської області (а.с.11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 24.12.2019 року Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, серія НОМЕР_3 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Ічня, Ічнянський район, Чернігівської області (а.с.12).

Відповідно до копії заповіту від 29.01.1997 року вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно листа Щурівського старостинського округу з якого вбачається, що у документах округу є в наявності оригінал заповіту ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 від 29.01.1997, за реєстраційним номером №1, зазначений заповіт не був скасований, змінений, визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів спадкової справи № 293/2003, вбачається, що відповідач ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 (а.с.55).

Згідно довідки виконавчого комітету Щурівської сільської ради Ічнянської району Чернігівської області №63 вбачається, що ОСОБА_5 , дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: с. Іценків, Ічнянського району, Чернігівської області (а.с.58).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_4 , ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 та його батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.60).

Згідно довідки виконавчого комітету Щурівської сільської ради Ічнянської району Чернігівської області №62, ОСОБА_6 , 1963 року народження дійсно прийняв спадщину свого батька ОСОБА_5 . Так як він користувався майном померлого до закінчення 6-місячного терміну з дня його смерті (а.с.57 зворот).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2003 року, виданого державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі 919, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину прийняв його син - ОСОБА_6 (а.с.60 зворот).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався своєчасно правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, провадження № 61-12844св18, від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17, провадження № 61-21751св18, від 22 січня 2020 року у справі № 345/3960/17, провадження № 61-34872св18, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, провадження № 61-14038св20.

Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду з вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 посилається на свою необізнаність щодо наявності заповіту складеного на його ім`я, у зв`язку з чим, він не звертався з заявою про прийняття спадщини, однак зазначені обставини не можуть бути визнані судом для підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини. Позивачу було відомо наявність спадкового майна та відкриття спадщини, як зазначає він сам у позові, що його дядько ОСОБА_6 переконав не оформлювати 1/3 частки спадкового майна у зв`язку із значними витратами на оформлення; знаходження заповіту через значний проміжок часу на якомусь горищі будинку не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

Посилання позивача на те, що відповідач був обізнаний про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на його користь, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження цих обставин позивач не надав належних і допустимих доказів, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи значний проміжок пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, а саме понад 20 років, а також обставину щодо необізнаності позивача про наявність заповіту, яку було спростовано у судовому засіданні, що не є поважною (пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ічнянська районна державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим Циганко