Ухвала

09 січня 2023 року

м. Київ

справа № 686/14530/15

провадження № 61-13299ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просило про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»,

та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09 грудня

2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

10 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 10 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 грошового зобов`язання за кредитним договором від 10 грудня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час розгляду справи відповідач (позичальник) ОСОБА_4 помер. Правонаступниками померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом

на 08 серпня 2015 року (час смерті боржника) утворилася заборгованість

у розмірі 17 386,42 доларів США: з яких: заборгованість за тілом

кредиту - 10 921,84 доларів США; заборгованість за відсотками

за користування кредитом - 2 646,69 доларів США; заборгованість за комісію за користуванням кредитом - 920 доларів США, пеня - 2 897,89 доларів США.

Посилаючись на вищевказане, АТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 10 грудня

2007 року в розмірі 17 386,42 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 06 вересня 2018 року в еквіваленті становить 493 948,19 грн.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області своїм рішенням

від 13 травня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Хмельницький апеляційний суд своєю постановою від 22 листопада

2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року скасував та ухвали нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 грудня

2007 року по 3 923,92 доларів США з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року

у вищевказаній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що

у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах

2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених

у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті),

а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;

пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на постанови Верховного Суду, проте, заявниця не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судового рішення, які визначені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також копії уточненої редакції касаційної скарги

і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на касаційну скаргу та судові рішення, у справі № 686/14530/15-ц спір виник з приводу стягнення боргу за кредитним договором.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні пред`явленого позову.

У справі № 686/14530/15-ц розмір заборгованості позивач визначив в сумі 17 386,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 вересня 2018 року

в еквіваленті становить 493 948,19 грн.

Відповідно до змісту судових рішень, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду

у липні 2015 року.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу

в розрахунку на місяць з 1 січня 2015 року - 1 176 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 1 відсоток ціни позову (4 939,49 грн), але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати

(243,60 грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Отже, ОСОБА_1 слід сплатити суму судового збору у розмірі 7 308 грн

(3 654 грн х 200 %) грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі,

якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху

з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) надати уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи;

2) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко