ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/10219/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна, державний реєстратор Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 липня 2022 року

УСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталі Іванівн, державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни, Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18 грудня 2007 року між АКБ «Тас-комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого він отримав 40 000 доларів США на строк до 17 грудня 2037 року. Кредитні кошти з цільовим призначенням для придбання нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

18 грудня 2007 року між АКБ «Тас-комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

У жовтні 2019 року позивач дізнався, що державним реєстратором Шмідт Н.М., Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Позивач вважає, що дії державного є незаконними, та такими що порушують його права та законні інтереси.

Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Визнати (відновити) за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року у в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання позивача та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону.

При цьому апелянт зауважує, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», чинної на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Натомість позивач, як іпотекодавець, не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотеко держателю.

Також апелянт зауважує на тому, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2019 року було витребувано у Державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», документи, що стали підставою для прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності № 33282239 від 16 вересня 2019 року права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», однак вказана ухвала залишилась без виконання, що свідчить про відсутність належних доказів для ухвалення судового рішення.

Крім того апелянт вказує на те, що відомості щодо іпотечного договору від 23 квітня 2008 року в матеріалах справи відсутні, копія вказаного документу в матеріалах справи не міститься, адже такого правочину з боку позивача не укладалось. Натомість в матеріалах справи міститься укладний між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» іпотечний договір від 18 грудня 2007 року.

Наведене вище свідчить про те, що суд першої інстанції фактично не дослідив наявні документи, не отримав витребувані документи, тому був фактично позбавлений можливості перевірити законність здійснення процедури реєстрації права власності на спірний об`єкт житлової нерухомості за ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Кізко Л.С., в режимі відеоконференції, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» 18 грудня 2007 року укладено кредитний договір, предметом якого є надання грошових коштів в кредит в доларах США розмірі сорок тисяч доларів США. (том 1 а.с.8-10).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано 16 вересня 2019 року за ТзОВ «Кредитні ініціативи», підстава виникнення права власності: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотечний договір від 18 грудня 2007 року, видавник Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Н.І., реєстр відправки цінної кореспонденції, кредитний договір від 18 грудня 2007 року, сторони: ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач станом на 16 вересня 2019 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

Також судом встановлено, що сторони по справі не надали суду належних та допустимих доказів, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у власності позивача ОСОБА_1 та є предметом відповідного іпотечного договору за валютним кредитом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності позивач посилалась на те, що дії відповідачів по справі є незаконними, оскільки позивач, як іпотекодавець, не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю та квартира АДРЕСА_1 та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто, відчужено без згоди власника, протягом дії зазначеного закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в проведені відповідачем державної реєстрації прав, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів, про те, що квартира площею 76,3 кв.м за адресою: квартири АДРЕСА_1 , використовується позивачем як місце постійного проживання.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 18 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0307/1207/71-619, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 18 грудня 2007 року по 17 грудня 2037 року. В частині надання кредитних коштів ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі (т.1 а.с.8-10).

Згідно п.1.4. кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_2 з метою придбання квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором 18 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 0307/1207/71-619-Z-1. За умовами договору іпотеки, іпотекодавець (відповідач) передали в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 11 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, в тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, як попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Згідно умов іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі -згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2. цього договору, серед яких: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом виконання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателем за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпоткодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття права власності на предмет іпотеки. Сторони, з розумінням змісту ст.37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпунтку п.12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання. (пп. 12.3.1 п.12.3 договору).

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Сторонами по справі в даному випадку не спростовується та не оспорюється той факт, що право вимоги за кредитним договором № 0307/1207/71-619 від 18 грудня 2017 року та договором іпотеки 0307/1207/71-619-Z-1 від 18 грудня 2017 року перейшло до ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладання договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладання договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладання договору іпотеки, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладання договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19, зазначено, що закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, провадження № 61-30435сво18, зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як вже зазначалось вище, пункт 12.3.1. іпотечного договору № 0307/1207/71-619-Z-1 від 18 грудня 2007 року містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора, під час вчинення такої реєстраційної дії, законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено колегією суддів та убачається з матеріалів справи, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Кредитні ініціативи» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, а саме не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-го строку з моменту отримання боржником/іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Так, як убачається з матеріалів справи 03 серпня 2019 року на дві адреси ОСОБА_1 ТзОВ «Кредитні ініціативи» було направлено повідомлення від 30 липня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (том 2 а.с.150).

В матеріалах справи, крім копії вказаного повідомлення, наявні копії реєстру поштових відправлень, фіскального чеку та описів вкладення, проте матеріали справи не містять доказів отримання позивачем вказаної вимоги.

Однак, повідомлення іпотекодержателя слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 753/11458/19.

Водночас стороною відповідача не надано доказів отримання позивачем вищевказаного повідомлення та доказів його ухилення від отримання такого повідомлення.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, в розумінні ст.77-80 ЦПК України, направлення та/або одержання позивачем висновку про вартість майна.

Разом з тим, ціна набуття права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є істотною обставиною, яка має погоджуватися з власником майна при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на це майно.

За таких обставин колегією суддів встановлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком № 1127 щодо вручення боржнику/іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, отже державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТзОВ «Кредитні ініціативи» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав, тому дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивач, як іпотекодавець, не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотеко держателю, заслуговують на часткову увагу.

Також колегія суддів вважає, що на увагу заслуговують доводи апеляційної скарги позивача про те, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання позивача та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

В постанові Верховного суду від 12 червня 2020 року у справі № 331/7829/17 викладено правовий висновок, згідно якого звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Отже, в даній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 661/5615/18, провадження № 61-16864св19.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно статті 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висноку про те, що квартира АДРЕСА_1 , не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТзОВ «Кредитні ініціативи», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 18 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталі Іванівн, державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни, Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно, підлягає частковому задоволенню шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», індексний номер 48744493 від 18 вересня 2019 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», скасування запису про державну реєстрацію права власності № 33282239 від 16 вересня 2019 року та припиненнням права приватної власності ТзОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110), яке зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 48744493 від 18 вересня 2019 року.

При цьому в задоволенні вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру слід відмовити, оскільки у зв`язку зі скасуванням запису про державну реєстрацію права власності № 33282239 від 16 вересня 2019 року та припиненнням права приватної власності ТзОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 право власності позивача на квартиру буде відновлено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

За подання позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., за подання заяви про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп., які, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягенню з відповідача на користь позивача.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції інстанції в розмірі 5 000 грн., розмір яких підтверджено Договром про надання юридичних послуг від 14 листопада 2019 року (том 1 а.с.15), актом виконаних робіт від 14 листопада 2019 року (том 1 а.с.16), товарним чеком від 04 грудня 2019 року (том 1 а.с.16-зворот).

Також з з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, Державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», індексний номер 48744493 від 18 вересня 2019 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 33282239 від 16 вересня 2019 року, вчинений державним реєстратором Шмідт Наталею Миколаївною, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Припинити право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110), зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 48744493 від 18 вересня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: